Справа № 947/12688/26
Провадження № 2/947/3481/26
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11.06.2026 року
Київський районний суд м. Одеси у складі головуючого судді Луняченка В.О.,
за участю : секретаря судового засідання Макаренко Г.В.
розглянувши цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю « Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором - 
ВСТАНОВИВ:
Заходами електронного суду 23.03.2026, з позовом про стягнення з ОСОБА_1 заборгованості за договором №2038701060 від 06.01.2022, в загальному розмірі 144046,48 гривень, до суду звернувся ТОВ «Діджи Фінанс».
Позовні вимоги обгрунтовані тим, що 06.01.2022 року між Акціонерним товариством «ОТП БАНК» ( далі - первісний кредитор, ОТП Банк) та ОСОБА_1 (далі – відповідач, позичальник ) укладено вказаний кредитний договір/, за умовами якого первісним кредитором надано позичальнику кредитні кошти у розмірі 105324,00 грн., на умовах строковості, зворотності і платності та згідно порядку, визначеному кредитним договором, але позивальник свої грошові зобов`язання не виконав у звязку із чим виникла заборгованість. 
У подальшому, 16.12.2022 , між АТ «ОТП БАНК» та ТОВ «Діджи Фінанс» (далі - позивач, Новий кредитор) був укладений Договір факторингу №16/12/22 (далі - «Договір факторингу»), відповідно до якого відбулося відступлення права вимоги за Кредитним договором № 2038701060 від 06.01.2022року.
Згідно наданого позивачем розрахунку заборгованості від 16.12.2022 , загальний розмір заборгованості складається з заборгованістю за тілом кредиту у розмірі 105 324 грн.; заборгованістю за відсотками за період з 08.02.2022 по 16.12.2022, у сумі 28 588,10 грн.; заборгованістю за штрафними санкціями та комісіями у розмірі 10 134,38 грн. 
Крім того заявлені вимоги про стягнення у вигляді сплаченого позивачем судового збору 
Відповідно до автоматизованої системи документообігу цивільну справу було розподілено судді Луняченку В.О.
Ухвалою суду від 20.04.2026 по справі було відкрито спрощене позовне провадження із викликом учасників справи до судового засідання.
Справа розглянута у змішаному провадженні , коли частина документів ( доказів) знаходиться в електронному суді та не роздруковувалась. 
22.05.2026 відповідачем подано до суду відзив на позовні вимоги із запереченнями проти їх задоволення з мотивів неправильності встановленого розміру заборгованості, не доведеності факту переходу прав вимоги по вказаним зобов`язанням від первісного кредитора до позивача, та незаконності вимог по стягненню штрафних санкцій та комісії. Також відповідач вважає заявлений розмір судових витрат на професійну правничу допомогу не співмірними зі складністю справи та необґрунтованими. 
Як встановлено судом 06.01.2022 року між ОТП Банком та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №2038701060 від 06.01.2022 ( далі Договір) за умовами якого Первісний кредитор надає позичальнику кредит у розмірі 105 324,00 грн., складовими якого є безпосередньо кредит у сумі 100 500 грн. на споживчі цілі та 4 824,00 грн., на придбання послуг зі страхування від Продавця 1 «від нещасного випадку» (п.1.1 Договору). 
Строк видачі кредиту узгоджений сторонами до 06.11.2024 року, зі сплатою , протягом всього часу дії Договору, фіксованої процентної ставки за користування кредитними коштами у розмірі 28,80 % річних. 
На 16.12.2022 року , згідно розрахунку заборгованості нарахована заборгованість у загальному розмірі 144 046,48 гривень, з яких заборгованістю за тілом кредиту у розмірі 105 324 грн.; заборгованістю за відсотками за період з 08.02.2022 по 16.12.2022, у сумі 28 588,10 грн.; заборгованістю за комісією у розмірі 10 134,38 грн.
Також 06.01.2022 року , на підставі заяви-приєднання №25/02/2038701060 ОСОБА_1 уклав договір добровільного страхування життя, строком на 25 років.
Цивільний процесуальний кодекс України ( далі ЦПК України ) визначає юрисдикцію та повноваження загальних судів щодо цивільних спорів та інших визначених цим Кодексом справ, встановлює порядок здійснення цивільного судочинства.
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави ( ч.1 ст. 2 ЦПК України ). 
Суд при розгляді справи керується принципом верховенства права, розглядаючи справи відповідно до Конституції України, законів України, міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, та застосовуючи при розгляді справ, зокрема, Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права ( ч.1,2 та 4 ст. 10 ЦПК України ). 
На підставі ч.1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Згідно ч.1 ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Вказаний правовий висновок визначений Верховним Судом у постановах від 04.12.2019 у справі №917/2101/17, а також від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17 та від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18.
Верховний Суд у постановах від 02.10.2018 у справі №910/18036/17, від 23.10.2019 у справі №917/1307/18, від 18.11.2019 у справі №902/761/18, відзначав, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний.
Відповідно до статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 76 ЦПК України визначено, що доказами, є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
У відповідності до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
У відповідності до вимог п.4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норм права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладених у постановах Верховного Суду. 
Правовідносини між кредитором та позичальником щодо повернення кредитних коштів, врегульовані Цивільним кодексом України Далі ЦК України). 
Так, відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Надані на підтвердження укладеного Договору копія кредитного договору яка підписана позичальником, та за змістом заяви по суті справи відповідача у вигляді відзиву не заперечується сам факт укладення кредитного договору та отримання відповідачем кредитних коштів, а тому у відповідності до вимог ч.1 ст. 82 ЦПК України , суд вважає доведеним факт укладення між ОТП Банком, як первісним кредитором, та ОСОБА_1 , як позичальником, кредитного договору №2038701060 від 06.01.2022 , та факт отримання позичальником від первісного кредитору кредитних коштів.
Що стосується права позивача на стягнення заборгованості з відповідача на підставі договору факторингу, суд зазначає наступне:
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відповідно до ст. 514 ЦК України до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Первісний кредитор у зобов`язанні повинен передати новому кредиторові документи, які засвідчують права, що передаються, та інформацію, яка є важливою для їх здійснення (ч. 1 ст. 517 ЦК України).
Відповідно до ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором. Зобов`язання фактора за договором факторингу може передбачати надання клієнтові послуг, пов`язаних із грошовою вимогою, право якої він відступає.
Предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). Майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається (ст. 1078 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 28 вересня 2022 року у справі N 530/1995/18, провадження N 61-697св21, викладено загальний правовий висновок, що правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (стаття 204 ЦК України). Спростування презумпції правомірності правочину відбувається тоді: коли недійсність правочину прямо встановлена законом (тобто має місце його нікчемність); якщо він визнаний судом недійсним, тобто існує рішення суду, яке набрало законної сили (тобто оспорюваний правочин визнаний судом недійсним).
Відомостей про те, що договір факторингу №16/12/22 від 16 грудня 2022 року в частині відступлення права вимоги за кредитним договором №2038701060 від 06.01.2022 року, судовим рішенням визнано недійсним, матеріали справи не містять.
Факт переходу права вимоги позивача саме до відповідача за вказаними вище кредитними договорами підтверджується витягом, який є додатком №1 до договору, який містить відомості та обсяг необхідної інформації, таких як анкетні дані відповідача, номер кредитного договору, суми заборгованості, які дають можливість належним чином підтвердити набуття позивачем права вимоги до ОСОБА_1 . Вказані документи були подані через електронний суд та їх достовірність затверджена цифровим підписом представника позивача. 
Таким чином, позивач належними та допустимими доказами довів обставини щодо його права вимоги до відповідача яке перейшло до нього на підставі вказаного вище правочину, який у судовому порядку недійсним не визнавався, тобто презумпцію його правомірності відповідачем не спростовано, тому доводи заперечень стосовно відсутності у позивача права вимоги, колегія суддів відхиляє.
Щодо аргументів відповідача про неправомірність нарахування позивачем відсотків за користування кредитом у розмірі, заявленому до стягнення, суд зауважує наступне.
У ст. 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. 
Згідно з частиною першою статті 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
У даному випадку, згідно наданих позивачем видів платежів за кредитом та графіку платежів за розрахунку загальної вартості кредиту а також анкети-заявки на отримання кредиту, позичальник звернувся до первісного кредитора із заявою про отримання кредитних коштів у розмірі 100500 грн., які і були отримані позичальником. Водночас Банком 4 824,00 грн.. які були зазначені як складова кредиту у вигляді суми для придбання послуги зі страхування у третій особи – Страхової компанією СК « Арсенал Лайф» , було одночасно із видачею кредитних коштів перераховані третій особі.
На думку суду встановлені обставини дають змогу для визначення що саме кредитні зобов`язання стосуються отриманих позичальником кредитних коштів у розмірі 100500 грн., яки і є безпосередньо кредитом за користування ким позичальник повинен сплачувати проценти , а тому розрахунок заборгованості, наданий позивачем не приймається судом , так як процентів у ньому розраховуються із суми 105 324,00 грн.
Згідно розрахунку проведеному судом , виходячи з розміру кредиту у сумі 100500 грн., терміну розрахунку, визначеному самим позивачем – з 07.01.2022 до 16.12.2022 , та приймаючи до уваги що розмір процентів за користування кредитом було узгоджено у Договорі у фіксованої ставки 28,80 % річних , сума заборгованості по процентам за вказаний період визначається у сумі 27 278,73 грн., що у сукупністю із заборгованістю за тілом реального кредиту , встановлюється судом у розмірі 127 778, 73 грн.
Суд, також визначає, що сплачені Банком 4 824,00 грн., на виконання умов придбання Послуг зі страхування, на користь Страхової компанії , стосуються виконання умов іншої угоди, а саме Договору добровільного страхування життя, а тому, у випадку порушення умов даного Договору , це може бути предметом окремого цивільного спору, пов`язаного із виконанням умов іншого правочину.
Що стосується вимог про стягнення заборгованості , яка виникла у звязку із несплатою позичальником комісії на суму 10 134,38 грн., суд вважає що вказані вимоги не підлягають задоволенню з огляду на таке.
Згідно п.1.1 Кредитного Договору визначено що за обслуговування кредитної заборгованості позичальником сплачується комісія у розмірі 0,85% від суми кредиту. 
У розрахунку заборгованості за період з 08.02.2022 по 16.12.2022 року наявний розрахунок комісії по рахунковим операціям із визначенням 288,80 грн розрахованих до сплати та 9 845,58 грн./, комісія за прострочену заборгованість на початок періоду.
Частиною 1 статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно із ч. 1-3, 5 ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Особа, яка вчиняє правочин, повинна мати необхідний обсяг цивільної дієздатності. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Відповідно до частин 1 та 2 ст. 11 Закону України «Про споживче кредитування» після укладення договору про споживчий кредит кредитодавець на вимогу споживача, але не частіше одного разу на місяць, у порядку та на умовах, передбачених договором про споживчий кредит, безоплатно повідомляє йому інформацію про поточний розмір його заборгованості, розмір суми кредиту, повернутої кредитодавцю, надає виписку з рахунку/рахунків (за їх наявності) щодо погашення заборгованості, зокрема інформацію про платежі за цим договором, які сплачені, які належить сплатити, дати сплати або періоди у часі та умови сплати таких сум (за можливості зазначення таких умов у виписці), а також іншу інформацію, надання якої передбачено цим Законом, іншими актами законодавства, а також договором про споживчий кредит.
Відповідно до ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування» умови договору про споживчий кредит, які обмежують права споживача порівняно з правами, встановленими цим Законом, є нікчемними.
Відповідно до ч. 4 ст. 263 ЦПК України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 13 липня 2022 року у справі №496/3134/19 вирішувала питання: чи можливе встановлення комісії за обслуговування кредиту згідно Закону України «Про споживче кредитування; чи має кваліфікуватися умова договору, що передбачає комісію, як дійсна /нікчемна/оспорювана.
Велика Палата Верховного Суду у вказаній постанові вказала, що Законом України «Про споживче кредитування» безпосередньо передбачено право банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту, а згідно з п. 3.2.4 кредитного договору позичальник має право не частіше одного разу на місяць вимагати у банку безоплатного надання інформації про поточний розмір його заборгованості. Разом з тим зробила висновок про нікчемність в цілому пунктів 1.4 та 6 кредитного договору, зокрема не лише щодо щомісячного інформування про розмір заборгованості, але й опрацювання запитів позичальника, надання інформації по рахунку.
Згідно з висновку Великої Палати Верховного Суду комісія за обслуговування кредитної заборгованості може включати плату за надання інформації про стан кредиту, яку споживач вимагає частіше ніж один раз на місяць. Умова договору про споживчий кредит, укладеного після набуття чинності Законом України «Про споживче кредитування» (10 червня 2017 року), щодо оплатності інформації про стан кредитної заборгованості, яку споживач вимагає один раз на місяць, є нікчемною відповідно до частин 1, 2 ст.11, ч. 5 ст.12 цього Закону.
Зокрема, оскільки позивачу встановлено щомісячну плату за послуги банку, які за законом повинні надаватись безоплатно, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку про те, що положення пунктів кредитного договору щодо обов`язку позичальника сплачувати плату за обслуговування кредиту щомісячно в терміни та у розмірах, визначених графіком щомісячних платежів за кредитним договором, є нікчемними.
Вказаний висновок Великої Палати Верховного Суду має бути врахований під час розгляду даної справи.
У даному випадку суд , з урахуванням зазначеного вище правового висновку Великої палати Верховного Суду при ходить до висновку що умови Кредитного Договору договором №2038701060 від 06.01.2022 в частині визначення оплати позичальником комісії за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною, не породжує правових наслідків , а тому і вимоги які основані на нікчемної угоді не підлягають задоволенню.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, у відповідності до вимог ч.3 ст. 133 ЦПК України , належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивачем за подання позовної заяви сплачено судовий збір у розмірі 2662,40 грн., що підтверджується платіжною інструкцією від 17.03.2026 №2038701060, а тому , суд, пропорційно розміру задоволених вимог, визначає що з відповідача підлягає стягненню , в якості відшкодування судового збору сплаченого позивачем, суму 2361,35 грн.
У статті 137 ЦПК України визначені витрати на професійну правничу допомогу: 1. Витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. 2. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Частиною третьою зазначеної статті встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 
Частиною восьмою статті 141 ЦПК України зазначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 258,259, 263-265,268,273,354 ЦПК України, суд, - 
ВИРІШИВ: 
Задовольнити частково позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю « Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Діджи Фінанс» (ЄДРПОУ: 42649746, зазначене місцезнаходження: 07406, Київська обл., м. Бровари, вул. Симона Петлюри, буд. 21/1 ) заборгованість за Кредитним договором № 2038701060 від 06.01.2022 року у загальному розмірі 127 778, 73 ( сто двадцять сім тисяч сімсот сімдесят вісім гривень сімдесят три копійки) грн, з яких заборгованість за тілом кредиту у сумі 100 500 грн., та заборгованість за відсотками за користування кредитними коштами у період з 07.01.2022 по 16.12.2022 у сумі 27 278,73 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю « Діджи Фінанс» (ЄДРПОУ: 42649746) судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору, пропорційно задоволеним вимогам, у розмірі 2 361,35 грн.
Питання розподілу судових витрат вирішити у порядку визначеному ч.8 ст. 141 ЦПК України. 
Повний текст рішення складено 11.06.2026.
Рішення може бути оскаржене до Одеського апеляційного суду шляхом подання апеляційної скарги протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Суддя          В. О. Луняченко