О К Р Е М А Д У М К А

14 травня 2026 року 	Справа № 280/7088/25 	

ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», в якому просить визнати протиправним та скасувати рішення №ЦО-1754/40 від 28.01.2025 року Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України» яким йому скасовано другу групу інвалідності. Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 07 листопада 2025 року, залишеним без змін постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 08 квітня 2026 року, позов задоволено повністю.
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції виходив з того, що відповідачем не виконано обов`язок, передбачений частиною другою статті 77 КАС України, щодо доказування правомірності свого рішення, та не надано до суду відповідний запит (постанову слідчого, прокурора, ухвалу слідчого судді стосовно особи, зазначеної у постанові слідчого, прокурора або ухвали слідчого судді), на підставі якого проведено перевірку обґрунтованості рішення МСЕК про встановлення позивачу другої групи інвалідності. До суду першої інстанції не надано доказів відображення в електронній системі щодо оцінювання повсякденного функціонування особи для лікаря, який направив на оцінювання, по якому проводиться перевірка обґрунтованості рішення. Таких доказів відповідачем не надано і суду апеляційної інстанції. Також, судом враховано те, що відповідачем ані суду першої, ані суду апеляційної інстанції не надано доказів прийняття спірного рішення на підставі медичних документів, сформованих за результатами повного медичного обстеження позивача, та проведених необхідних досліджень на базі державної установи Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України або Науково-дослідного інституту реабілітації осіб з інвалідністю навчально-наукового лікувального комплексу Вінницького національного медичного університету імені М.І. Пирогова, або доказів того, що позивач від проходження повного медичного обстеження відмовився, та в матеріалах справи такі докази відсутні, як і не надано і доказів повідомлення позивача про необхідність медичного обстеження. Разом з цим, вважаю такі висновки суду апеляційної інстанції помилковими, які не відповідають обставинам справи, адже предметом спору у справі № 280/7088/25 є рішення №ЦО-1754/40 від 28.01.2025 року Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України», а не відповідний запит (постанова слідчого, прокурора, ухвала слідчого судді стосовно особи, зазначеної у постанові слідчого, прокурора або ухвали слідчого судді), на підставі якого проведено перевірку обґрунтованості рішення МСЕК про встановлення позивачу другої групи інвалідності.
Позивач у позовній заяві не ставить під сумність наявність такого запиту, при цьому законність та обґрунтованість цього запиту не належить до повноважень суду при вирішенні спору щодо правомірності рішення Державної установи «Український державний науково-дослідний інститут медико-соціальних проблем інвалідності Міністерства охорони здоров`я України».
Слід зауважити й на тому, що питання щодо правомірності формування запиту в рамках кримінальної справи вирішується за скаргою особи на такі дії слідчого, прокурора, натомість позивач звертаючись до суду з цим позовом в обґрунтування цього позову не зазначає про наявність обставин протиправності дій слідчого чи прокурора щодо направлення запита відносно ОСОБА_1 .
Перевірка обґрунтованості рішення стосовно ОСОБА_1 як особи, зазначеної у запиті старшого слідчого відділу слідчого управління Головного управління національної поліції в Запорізькій області направленого в рамках кримінального провадження 13829/1/6-2024 від 25.10.2024 12024082040001139 від 02.08.2024 відповідає положенням абзаців четвертого та десятого пункту 13 Положення №1317, а тому вважаю, що відповідач мав право проводити таку перевірку.
Більш того, суд апеляційної інстанції не врахував, правову позицію Верховного Суду висловлену у постанові від 18 березня 2026 року прийнятої у справі №360/660/25, згідно з якою Верховний Суд аналізуючи Положення про медико-соціальну експертизу, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 03 грудня 2009 року №1317, зробив висновок про те, що відповідно до абзаців четвертого та десятого пункту 13 Положення №1317, відповідач мав право проводити перевірку обґрунтованості рішень стосовно відповідної особи, зазначеної у запиті, постанові слідчого, прокурора, ухвалі слідчого судді або за запитом правоохоронних органів/органів спеціального призначення з правоохоронними функціями і приймати відповідне рішення.
Враховуючи те, що питання щодо правомірності формування запиту в рамках кримінального провадження 13829/1/6-2024 від 25.10.2024 12024082040001139 від 02.08.2024 не було підставою позову та позивачем не надавалися докази протиправності дій слідчого чи прокурора щодо формування такого запиту, вважаю, що не надання до суду першої та апеляційної інстанції запиту (постанови слідчого, прокурора, ухвали слідчого судді стосовно особи, зазначеної у постанові слідчого, прокурора або ухвали слідчого судді), на підставі якого проведено перевірку обґрунтованості рішення МСЕК про встановлення позивачу другої групи інвалідності не може бути підставою для задоволення позову ОСОБА_1 .
Також, вважаю безпідставними доводи позивача про недотримання відповідачем Інструкції про встановлення груп інвалідності, затвердженої наказом Міністерства охорони здоров`я України від 05 вересня 2011 року №561, адже як зауважив Верховний Суд у постанові від 18 березня 2026 року прийнятої у справі №360/660/25, що висновок судів про необхідність дотримання процедури, встановленої Інструкцією №561, під час здійснення перевірки обґрунтованості рішень нижчестоящих комісій, є юридично помилковим. Якщо ЦМСЕК МОЗ встановлює, що рішення про інвалідність було прийнято без належної клінічної бази або з порушенням критеріїв, визначених у медичних стандартах, вона може скасувати таке рішення заочно. У цьому випадку об`єктом перевірки є не сама особа (її фізичний стан), а легітимність та медична достовірність акта комісії, що перевіряється. Отже, Інструкція №561 не відповідає всім ознакам акта, який застосовується для регулювання порядку здійснення перевірки обґрунтованості рішень органом вищого рівня.
Також, у вищезазначеній постанові Верховний Суд зауважив і на тому, що системний аналіз пункту 13 Положення №1317 та пункту 1 Постанови КМУ №225 дає підстави для висновку, що у період дії воєнного стану ЦМСЕК МОЗ наділена повноваженням приймати рішення за результатами перевірки обґрунтованості рішень МСЕК заочно, якщо виявлена невідповідність медичної документації критеріям інвалідності є очевидною і не потребує повторного клінічного підтвердження.
Враховуючи те, що у відповідача були визначені законом підстави для проведення перевірки обґрунтованості рішення встановлення позивачу ІІ групи інвалідності, а також те, що під час здійснення перевірки обґрунтованості рішень нижчестоящих комісій відсутні підстави для дотримання процедури встановленої Інструкцією №561, вважаю, що підстави для задоволення позову ОСОБА_1 відсутні.

Суддя С.В. Білак