Справа №212/11562/25 
1-кп/212/576/26

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 червня 2026 року м. Кривий Ріг 

Покровський районний суд міста Кривого Рогу в складі: головуючого судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання ОСОБА_2 , прокурора ОСОБА_3 , захисників – адвокатів ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , представника потерпілої особи – адвоката ОСОБА_6 , розглянувши в місті Кривий Ріг Дніпропетровської області в залі судових засідань у відкритому судовому засіданні кримінальне провадження №12025041730001072 від 04.08.2025 року по обвинуваченню:
ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Кривий Ріг, Дніпропетровської області, громадянин України, освіта середньо-технічна, працюючого електромонтером КП «Криворізька центральна районна лікарня» новопільської сільської ради», розлучений, на утриманні має неповнолітніх доньок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , є інвалідом третьої групи, раніше не судимий, зареєстрований та проживає за адресою АДРЕСА_1 , у скоєнні кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.270 Кримінального кодексу України, внесеному в Єдиний державний реєстр досудових розслідувань за №12025041730001072 від 04.08.2025 року,-
ВСТАНОВИВ:

Згідно виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, від 31.07.2023, за адресою вул. Коломойцівська, буд. 29 в Покровському районі м. Кривого Рогу, розташовано підприємство ТОВ «Криворізькі харчові технології» (ідентифікаційний код юридичної особи 42026267) в особі керівника ОСОБА_10 , яка має право:
-Надання в оренду й експлуатацію власного чи орендованого нерухомого майна (основний) - 68.20.
-Неспеціалізована оптова торгівля - 46.90.
-Інші види роздрібної торгівлі в неспеціалізованих магазинах - 47.19.
-Купівля та продаж власного нерухомого майна - 68.10.
Так, 28.06.2023 згідно договору оренди частини нежитлового майна ТОВ «Криворізькі харчові технології», в особі директора ОСОБА_10 , передано у тимчасове оплатне володіння і користування частину нежитлового приміщення площею 276 кв.м. фізичній особі підприємцю ОСОБА_11 , який зареєстрований як фізична особа підприємець, 07.11.2022 в виконавчим комітетом Нікопольської міської ради, щодо виробництва хліба та хлібобулочних виробів, за адресою вул. Коломойцівська, буд. 29 в Покровському районі м.Кривого Рогу.
Так, 01.02.2023 згідно договору оренди частини нежитлового майна ТОВ «Криворізькі харчові технології», в особі директора ОСОБА_10 , передано у тимчасове оплатне володіння і користування частину нежитлового приміщення площею 5126,4 кв.м. ТОВ «Фабрика тіста» в особі директора ОСОБА_12 , яка діє на підставі виписки з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осі-підприємців та громадських формувань № 370043592060 від 31.07.2023, щодо виробництва хліба та хлібобулочних виробів, за адресою вул. Коломойцівська, буд. 29 в Покровському районі м. Кривого Рогу. 
Так, 01.04.2024 згідно договору оренди частини нежитлового майна ТОВ «Криворізькі харчові технології», в особі директора ОСОБА_10 , передано у тимчасове оплатне володіння і користування частину нежитлового приміщення площею 400 кв.м. фізичній особі підприємцю ОСОБА_13 , яка зареєстрована як фізична особа підприємець, 27.12.2012 в Криворізькій міській районній ради, щодо виробництва хліба та хлібобулочних виробів, розташована за адресою вул. Коломойцівська, буд. 29 в Покровському районі м. Кривого Рогу.
Оскільки функціонування підприємства ТОВ «Криворізькі харчові технології», розташованого за адресою вул. Коломойцівська, буд. 29 в Покровському районі м. Кривого Рогу, направлено на виробництва хліба та хлібобулочних виробів, разом з основним обладнанням по виготовленню хлібобулочних виробів, в неробочому приміщенні підприємства було встановлено вертикальний теплоакумулятор із сталі з 1-сю або 2-ма парами патрубків для під`єднання контурів і гладкотрубним теплообмінником) об?єм 200-10000 л. для нормальної роботи підприємства.
Так, на період часу з 01.07.2025 по 30.08.2025, між ОСОБА_14 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та фізичною особою підприємцем ОСОБА_13 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , було укладено цивільно-правовий договір, для виконання робіт пов`язаних з ремонтом, діагностикою, та обслуговуванням виробничого обладнання на території підприємства ТОВ «Криворізькі харчові технології», за адресою вул. Коломойцівська, буд. 29 в Покровському районі м. Кривого Рогу, куди ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 виходив на роботу.
Так, 04.08.2025 приблизно в 07-40 годин, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на підставі укладеного цивільно-правового договору, для виконання робіт пов`язаних з ремонтом, діагностикою, та обслуговуванням виробничого обладнання прийшов на роботу, прийшов на територію ТОВ «Криворізькі харчові технології», за адресою вул. Коломойцівська, буд. 29 в Покровському районі м. Кривого Рогу, де йому по зміні було повідомлено про факт протікання води з вертикального теплоакумулятора із сталі з 1-сю або 2-ма парами патрубків для під?єднання контурів і гладкотрубним теплообмінником) об?єм 200-10000 л.
В цей же день, в період часу з 09-00 годин до 09-30 годин, ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебуваючи в приміщенні підприємства ТОВ «Криворізькі харчові технології», за адресою вул. Коломойцівська, буд. 29 в Покровському районі м. Кривого Рогу, використовуючи невстановлену в ході проведення досудового розслідування марку, та модель зварювального напівавтоматичного електричного апарату з балоном, проводив вогневі, електрозварювальні роботи з метою усунення протікання води вертикального теплоакумулятора із сталі з 1-сю або 2-ма парами патрубків для під?єднання контурів і гладкотрубним теплообмінником) об?єм 200-10000 л., та не вжив всіх необхідних заходів пожежної безпеки і з власної необережності, внаслідок самовпевненості, припускаючи, що від його дій не наступлять негативні наслідки у вигляді пожежі, допустив порушення «Правил пожежної безпеки», затверджених наказом МВС України № 1417 від 30.12.2014, а саме, не вжив заходів, які виключають можливість виникнення пожежі, тобто очищення місця зварювання від горючих матеріалів, захисту горючих конструкцій, частини обладнання, та ізоляції металевими екранами від потрапляння на них іскор, не забезпечив первинними засобами пожежогасіння (вогнегасником, ящиком з піском та лопатою), що є порушенням пожежної безпеки в Україні, в результаті чого, виникла пожежа в нежитлових приміщеннях ТОВ «Криворізькі харчові технології», за адресою вул. Коломойцівська, буд. 29 в Покровському районі м. Кривого Рогу.
Так, 04.08.2025 року, приблизно в 09-30 годин, в результаті пожежі в нежитлових приміщеннях ТОВ «Криворізькі харчові технології», за адресою вул. Коломойцівська, буд. 29 в Покровському районі м. Кривого Рогу, було виявлено трупи ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , та ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 .
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 20250804030001823, від 22.08.2025 смерть ОСОБА_16 , ІНФОРМАЦІЯ_6 настала в результаті отруєння оксидом вуглецю: наявністю карбоксигемоглобіну в крові в концентрації 55%, результатами судово-медичної експертизи трупа рожево-червоний колір шкіри, трупних плям, слизових оболонок, внутрішніх органів і м`яких тканин, рідка світло-червона кров в порожнинах серця і крупних судин, венозне повнокрів`я внутрішніх органів.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 20250804030001824, від 14.08.2025 смерть ОСОБА_15 , ІНФОРМАЦІЯ_5 настала в результаті гострого отруєння оксидом вуглецю, що підтверджується морфологічними змінами з боку внутрішніх органів, даними судово-токсикологічного дослідження, обличчя одуте, висока токсична концентрація карбоксигемоглобіну в крові 48%, рожеве забарвлення шкіри, видимих слизових оболонок, внутрішніх органів, накладання чорної кіптяви в дихальних шляхах, запах чадного газу від тканини та порожнини трупа,емфізема легень, різке повнокрів`я внутрішніх органів, рідкий стан крові, запах алкоголю від шлункового вмісту.
Згідно з висновком судово-медичної експертизи № 20250804030001822, від 25.08.2025 смерть ОСОБА_17 , ІНФОРМАЦІЯ_7 настала в результаті токсичної дії оксиду вуглецю, що підтверджується морфологічними змінами з боку внутрішніх органів та даними додаткових методів дослідження, а саме рожеве забарвлення шкіряних покровів, видимих слизових оболонок, внутрішніх органів; накладання чорної кіптяви на шкірі та в дихальних шляхах; запах чадного газу від порожнин та тканин трупа; дрібно крапкові крововиливи під плеврою легень та епікардом; повнокров?я внутрішніх органів; рідкий стан крові; карбоксігемоглобін виявлений у крові 41%.
Відповідно до висновку пожежно-технічної експертизи № СЕ-19/104-25/33015-ПТ від 24.09.2025 встановлено, що осередок пожежі, яка сталась 04.08.2025, був сформований у місці розташування металевого баку в технічному коридорі будівлі підприємства ТОВ «Криворізькі харчові технології», за адресою: м. Кривий Ріг, Покровський район, вулиця Коломойцівська, 29. Технічною (безпосередньою) причиною виникнення пожежі, яка сталась 04.08.2025, є загоряння знімної м`якої ізоляції баку в технічному коридорі будівлі підприємства ТОВ «Криворізькі харчові технології», за адресою: м. Кривий Ріг, Покровський район, вулиця Коломойцівська, 29, під впливом термічної дії іскор у вигляді розплавлених та розпечених часточок металу, що утворилися в результаті проведення електрозварювальних робіт.
В судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_7 вину у скоєнні інкримінованого кримінального правопорушення, передбаченого ч.2 ст.270 КК України визнав повністю та суду пояснив, що все зазначене прокурором в обвинувальному акті це правда, цивільний позов визнає повністю. Додатково обвинувачений ОСОБА_7 суду пояснив, що виконував роботи на підприємстві зварювальником. Це було 04 серпня 2025 року за адресою: місто Кривий Ріг, вулиця Коломойцівська, 29, виконував зварювальні роботи, внаслідок чого виникла пожежа на підприємстві та в результаті пожежі загинули три людини. Чому загиблі пішли в інший кінець цеху, а не пішли разом з усіма, йому не відомо. Просить суд жорстко не карати та не позбавляти волі, самостійно виховує двох неповнолітніх доньок, колишня дружина доньок залишила йому. Моральну шкоду відшкодував потерпілим відшкодував повністю. 
В судовому засіданні потерпіла ОСОБА_18 суду пояснила, що рідною сестрою загиблого ОСОБА_16 . Брат працював на виробництві з грудня 2024 раку. Їй відомо, що 04.08.2025 року була пожежа та їй зателефонував та повідомили, що брат загинув. Приїхала на підприємство та упізнала брата. Їй відомо, що брат загинув від пожежі, яку спричинили зварювальні роботи. Вона, брат та бабуся мешкали разом. Їй відшкодована моральна шкода повністю, не відшкодовано за послуги психолога та витрати на адвоката. Просила суд призначити покарання на розсуд суду.
30 квітня 2026 року за вхідним номером №23059 від потерпілого ОСОБА_19 надійшла заява в якій потерпілий просить суд врахувати факт відшкодування моральної шкоди відповідно до позову під час постановлення вироку, як пом`якшуючу обставину та розглядати справу без його участі та за участі адвоката ОСОБА_6 . Представник потерпілого ОСОБА_19 – адвокат ОСОБА_6 просила суд призначити покарання на розсуд суду. 
30 квітня 2026 року за вхідним номером №23060 від потерпілої ОСОБА_20 надійшла заява в якій потерпіла просить суд врахувати факт відшкодування моральної шкоди відповідно до позову під час постановлення вироку, як пом`якшуючу обставину. Претензії морального та матеріального характеру до обвинуваченого ОСОБА_7 відсутні, просить суд призначити покарання на розсуд суду. 
Представник потерпілих осіб ОСОБА_18 , ОСОБА_19 , ОСОБА_20 – адвокат ОСОБА_6 просила суд призначити покарання на розсуд суду та врахувати обставини відшкодування моральної шкоди обвинуваченим.
Враховуючи те, що обвинувачений ОСОБА_7 повному обсязі визнав свою вину у вчиненні інкримінованого йому органом досудового слідства кримінального правопорушення при обставинах, викладених у обвинувальному акті, та беручи до уваги, що прокурор також не оспорював фактичні обставини провадження, і судом встановлено, що учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений правильно розуміють зміст цих обставин та відсутні сумніви щодо добровільності їх позиції, роз`яснивши їм положення ч.3 ст.349 КПК України про те, що у такому випадку вони будуть позбавлені права оспорювати фактичні обставини провадження у апеляційному порядку, вислухавши думку учасників судового провадження, які не заперечували проти розгляду кримінального провадження, в порядку, передбаченому ч.3 ст.349 КПК України, суд визнає недоцільним дослідження доказів стосовно тих фактичних обставин провадження, які ніким не оспорюються.
При цьому, згідно ст.337 КПК України розгляд провадження проводився відносно обвинуваченого в межах висунутого йому обвинувачення відповідно до обвинувального акту. Показання обвинуваченого дані під час судового розгляду про обставини вчинення вищезазначеного кримінального правопорушення з визнанням у повному обсязі своєї вини у висунутому обвинуваченні, з точки зору належності, допустимості, суд вважає достовірними та об`єктивними, оскільки вони є логічними, детальними, послідовними та достатніми в сукупності з іншими зібраними доказами, з точки зору взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Враховуючи викладене, суд, допитавши обвинуваченого та потерпілих осіб, представника потерпілих осіб, дослідивши матеріали кримінального провадження, що характеризують особу обвинуваченого, прийшов до висновку, що винуватість ОСОБА_7 у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення при обставинах, викладених в обвинувальному акті, доведена повністю. 
Дії обвинуваченого ОСОБА_7 , слід кваліфікувати за ч.2 ст.270 Кримінального кодексу України, за ознаками: порушення встановлених законодавством вимог пожежної безпеки, якщо воно спричинило загибель людей.
Вирішуючи питання про обрання міри покарання обвинуваченому суд, відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують його покарання.
Те, що згідно ст.50 КК України, покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених, а також запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами.
З урахуванням того, що за частиною другою статті 61 Конституції України юридична відповідальність особи має індивідуальний характер.
Конституційний Суд України в Рішенні від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004, досліджуючи принцип індивідуалізації юридичної відповідальності, зазначив таке: […] призначене судом покарання повинно відповідати ступеню суспільної небезпеки злочину, обставинам його вчинення та враховувати особу винного, тобто бути справедливим. Про це свідчить пункт 3 частини першої статті 65 Кодексу, відповідно до якого суд призначає покарання, враховуючи ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Згідно з принципом індивідуалізації юридичної відповідальності при призначенні покарання суд має враховувати обставини справи (як ті, що обтяжують, так і ті, що пом`якшують покарання) щодо всіх осіб незалежно від ступеня тяжкості вчиненого злочину […] (абзаци сьомий, восьмий підпункту 4.2 пункту 4 мотивувальної частини).
В рішенні від 15.06.2022 № 4-р(II)/2022 Конституційний Суд України зазначає, що принцип індивідуалізації юридичної відповідальності […] має виявлятись не лише в притягненні до відповідальності особи, винної у вчиненні правопорушення, а й у призначенні їй виду та розміру покарання з обов`язковим урахуванням характеру вчиненого протиправного діяння, форми вини, характеристики цієї особи, можливості відшкодування заподіяної шкоди, наявності обставин, що пом`якшують або обтяжують відповідальність.
Відповідно покарання, як захід державного реагування на осіб, котрі вчинили кримінальне правопорушення, є головною і найбільш поширеною формою реалізації кримінальної відповідальності, роль і значення якого багато в чому залежать від обґрунтованості його призначення і реалізації, адже застосування покарання є одним із завершальних етапів кримінальної відповідальності, на якому суд вирішує питання, визначені ч.1 ст.368 КПК, та яке виступає правовим критерієм, показником негативної оцінки як самого правопорушення, так і особи, котра його вчинила.
Покарання завжди має особистий, індивідуалізований характер, а його призначення і виконання можливе тільки щодо особи, визнаної винною у вчиненні кримінального правопорушення. При цьому призначення необхідного і достатнього покарання певною мірою забезпечує відчуття справедливості як у потерпілого, так і суспільства (див. постанову Другої судової палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 10 червня 2020 року в справі № 161/7253/18).
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості вчиненого злочину, особу винного, обставини, що пом`якшують та обтяжують йому покарання.
Обставиною, що пом`якшує покарання ОСОБА_7 є його щире каяття у вчиненому кримінальному правопорушенні, активне сприяння в розкриті злочину.
Обставин, що обтяжують покарання обвинуваченого суд не встановив.
Приймаючи до уваги всі обставини справи, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, за наявності обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, враховуючи думку прокурора, щодо призначення покарання та звільнення від відбування призначеного обвинуваченому основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком, враховуючи думку потерпілих осіб, щодо призначення покарання, враховуючи ту обставину, що обвинувачений ОСОБА_7 самостійно без участі матері дітей, виховує та утримує неповнолітніх доньок ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 та ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , а також те, що ОСОБА_7 на час досудового слідства та розгляду справи у суді свідомо і неухильно дотримувалася загальноприйнятих норм і правил поведінки, встановлених у суспільстві, пануючих моральних принципів, і беручи до уваги з`ясоване у сукупності, суд прийшов до висновку про те, що виправлення та перевиховання обвинуваченого ОСОБА_7 можливе без ізоляції його від суспільства, а тому суд приходить до висновку, що обвинуваченому ОСОБА_7 потрібно призначити покарання за кримінальне правопорушення в межах санкції статті, враховуючи можливість виправлення обвинуваченого без відбуття покарання, на підставі ст..75 КК України від відбування призначеного основного покарання обвинуваченому ОСОБА_7 потрібно звільнити з випробуванням, з випробуваним строком з покладанням на обвинуваченого, відповідно до ст..76 КК України певні обов`язки.
Відповідно до статті 128 КПК України, особа, якій кримінальним правопорушенням або іншим суспільно небезпечним діянням завдано майнової та/або моральної шкоди, має право під час кримінального провадження до початку судового розгляду пред`явити цивільний позов до підозрюваного, обвинуваченого або до фізичної чи юридичної особи, яка за законом несе цивільну відповідальність за шкоду, завдану діяннями підозрюваного, обвинуваченого або неосудної особи, яка вчинила суспільно небезпечне діяння. Форма та зміст позовної заяви повинні відповідати вимогам, встановленим до позовів, які пред`являються у порядку цивільного судочинства. Цивільний позов у кримінальному провадженні розглядається судом за правилами, встановленими цим Кодексом. Якщо процесуальні відносини, що виникли у зв`язку з цивільним позовом, цим Кодексом не врегульовані, до них застосовуються норми Цивільного процесуального кодексу України за умови, що вони не суперечать засадам кримінального судочинства. Відмова у позові в порядку цивільного, господарського або адміністративного судочинства позбавляє цивільного позивача права пред`являти той же позов у кримінальному провадженні. Особа, яка не пред`явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства. 
Частинами 1,2,3 ст.22, ч.ч.1,2 ст.1166 ЦК України передбачено, що особа, якій завдано збитків у результаті порушення її цивільного права, має право на їх відшкодування. Збитками є: втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода). Збитки відшкодовуються у повному обсязі, якщо договором або законом не передбачено відшкодування у меншому або більшому розмірі. Майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала. Особа, яка завдала шкоди, звільняється від її відшкодування, якщо вона доведе, що шкоди завдано не з її вини.
Пунктом 9 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами України законодавства про відшкодування матеріальної шкоди заподіяної злочином, і стягнення безпідставно нажитого майна» від 31 березня 1989 року за №3 встановлено, що вирішуючи при постановленні вироку питання про відшкодування матеріальної шкоди, суд має керуватися відповідними нормами цивільного, трудового та іншого законодавства, які регулюють майнову відповідальність за шкоду, заподіяну громадянам, підприємствам, установам, організаціям, державі.
Судом встановлено, що на дату постановлення вироку по справі є заявлені позовні вимоги лише потерпілої ОСОБА_18 щодо відшкодування їй витрат на правничу допомогу в сумі 50000 гривень та 8000 гривень на проведення психологічного дослідження.
Встановлено, що в судових дебатах захисник обвинуваченого – адвокат ОСОБА_4 зазначив, що розмір витрат на правничу допомогу в сумі 50000 гривень є завищеним, а тому підлягає зменшенню, враховуючи принцип розумності та справедливості.
Суд відмовляє в задоволенні стягнення з обвинуваченого ОСОБА_7 на користь потерпілої ОСОБА_18 суму грошових коштів в розмірі 8000 гривень, в якості витрат на проведення психологічного дослідження, враховуючи ту обставину, що потерпіла сторона, сторона позивача не довела належними та допустимими доказами, що вказане дослідження було проведено на підставі медичних рекомендацій, що надані певними лікарями або іншими фахівцями, при наданні медичної або іншої допомоги ОСОБА_18 , що пов`язана із загибеллю близької їй людини.
У частині четвертій статті 263 ЦПК України визначено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до Постановою Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі № 755/9215/15-ц, Верховний Суд зазначив:
«Положеннями статті 59 Конституції України закріплено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ), присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року. Так у справі «Схід/Захід Альянс Лімітед» проти України» (заява № 19336/04) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (п. 268).
У рішенні ЄСПЛ від 28 листопада 2002 року «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Згідно з пунктом 4 частини першої статті 1 Закону України від 05 липня 2012 року № 5076-VI «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» (далі – Закон № 5076-VI) договір про надання правової допомоги – домовленість, за якою одна сторона (адвокат, адвокатське бюро, адвокатське об`єднання) зобов`язується здійснити захист, представництво або надати інші види правової допомоги другій стороні (клієнту) на умовах і в порядку, що визначені договором, а клієнт зобов`язується оплатити надання правової допомоги та фактичні витрати, необхідні для виконання договору.
Пунктом 9 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI встановлено, що представництво – вид адвокатської діяльності, що полягає в забезпеченні реалізації прав і обов`язків клієнта в цивільному, господарському, адміністративному та конституційному судочинстві, в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами, прав і обов`язків потерпілого під час розгляду справ про адміністративні правопорушення, а також прав і обов`язків потерпілого, цивільного відповідача у кримінальному провадженні.
Інші види правової допомоги – види адвокатської діяльності з надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правового супроводу діяльності клієнта, складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру, спрямованих на забезпечення реалізації прав, свобод і законних інтересів клієнта, недопущення їх порушень, а також на сприяння їх відновленню в разі порушення (пункт 6 частини першої статті 1 Закону № 5076-VI).
Відповідно до статті 19 Закону № 5076-VI видами адвокатської діяльності, зокрема, є:
- надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави;
- складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру;
- представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
Гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення представництва на надання інших видів правової допомоги клієнту. Порядок його обчислення, зміни та умови повернення визначаються у договорі про надання правової допомоги. При встановленні розміру гонорару враховується складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час (стаття 30 Закону № 5076-VI).
Розмір гонорару визначається лише за погодженням адвоката з клієнтом, а суд не вправі втручатися у ці правовідносини.
Разом із тим, чинне цивільно-процесуальне законодавство визначило критерії, які слід застосовувати при визначенні розміру витрат на правничу допомогу.
За змістом статті 137 ЦПК України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави.
За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами.
Для цілей розподілу судових витрат:
- розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
- розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Із запровадженням з 15 грудня 2017 року змін до ЦПК України законодавцем принципово по новому визначено роль суду у позовному провадженні, а саме: як арбітра, що надає оцінку тим доказам та доводам, що наводяться сторонами у справі, та не може діяти на користь будь-якої із сторін, що не відповідатиме основним принципам цивільного судочинства.
Відповідно до пунктів 1, 2, 4, 5, 6, 12частини третьої статті 2 ЦПК України основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, верховенство права; повага до честі і гідності, рівність усіх учасників судового процесу перед законом та судом; змагальність сторін; диспозитивність; пропорційність; відшкодування судових витрат сторони, на користь якої ухвалене судове рішення.
Зі змісту статей 10, 11, 12, 13 ЦПК України в узагальненому вигляді, при вирішенні цивільного спору, у тому числі і при вирішенні питання щодо розподілу судових витрат, суд керується Конституцією України, законами України, міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, застосовує інші правові акти, враховує завдання цивільного судочинства, забезпечення розумного балансу між приватними й публічними інтересами, особливості предмета спору та ціну позову, складність справи, її значення для сторін та час, необхідний для розгляду справи, покладення доведення обставин, які мають значення для справи, саме сторонами, права яких є рівними, як і покладення саме на кожну сторону ризик настання наслідків, пов’язаних із вчиненням чи не вчиненням нею процесуальних дій та з урахуванням меж заявлених вимог та заперечень та обсягу поданих доказів.
При розгляді справи судом учасники справи викладають свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення, міркування щодо процесуальних питань у заявах та клопотаннях, а також запереченнях проти заяв і клопотань (частина перша статті 182 ЦПК України).
Тобто саме зацікавлена сторона має вчинити певні дії, спрямовані на відшкодування з іншої сторони витрат на професійну правничу допомогу, а інша сторона має право на відповідні заперечення проти таких вимог, що виключає ініціативу суду з приводу відшкодування витрат на професійну правничу допомогу одній із сторін без відповідних дій з боку такої сторони.
Це підтверджується і такими нормами ЦПК України.
Відповідно до частини першої статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Принцип змагальності знайшов свої втілення, зокрема, у положеннях частин п`ятої та шостої статті 137 ЦПК України, відповідно до яких саме на іншу сторону покладено обов`язок обґрунтування наявність підстав для зменшення розміру витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, а також обов’язок доведення їх неспівмірності.
Витрати на професійну правничу допомогу на вказану суму є співмірними зі складністю цієї справи, наданим адвокатом обсягом послуг у суді, починаючи з 2015 року, відповідають критерію реальності таких витрат, розумності їхнього розміру.
При цьому Велика Палата Верховного Суду врахувала заперечення представника позивачки щодо стягнення витрат на професійну правничу допомогу, загальні засади цивільного законодавства та критерії такого відшкодування.
Схожі висновки щодо підтвердження витрат, пов`язаних з оплатою професійної правничої допомоги, зроблені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 27 червня 2018 року у справі № 826/1216/16 (провадження № 11-562ас18), постановах Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі № 753/15687/15-ц, від 26 вересня 2018 року у справі № 753/15683/15, постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 18 червня 2019 року у справі № 910/3929/18 та інших.».
Проаналізувавши матеріали справи, вирішуючи питання про відшкодування витрат на професійну правничу допомогу при розгляді справи в суді, суд приймає до уваги обставини справи, умови укладеного договору про надання правничої допомоги, співмірність винагороди за надані юридичні послуги зі складністю справи та враховуючи критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Отже, суд вважає за необхідне стягнути у меншому розмірі понесені потерпілою ОСОБА_18 витрати на професійну правничу допомогу з огляду на співмірність та вважає за необхідне стягнути їх у розмірі 14999 гривень 00 копійок.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_7 на час ухвалення вироку постанови не було застосовано, клопотань про застосування не надходило.
Долю речових доказів по кримінальному провадженню суд вирішує в порядку передбаченому ст..100 КПК України, в разі їх наявності та подання сторонами відповідних доказів.
Судові витрати по справі розподіляються в порядку передбаченому ст.124 КПК України в разі їх наявності та подання сторонами відповідних доказів.
Керуючись ст.ст. 366-368, 369, 374 КПК України, суд, -

ухвалив: 

ОСОБА_7 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 визнати винним у вчиненні кримінального правопорушення в пред`явленому обвинуваченні за ч.2 ст.270 Кримінального кодексу України. 

Призначити ОСОБА_7 за ч.2 ст.270 Кримінального кодексу України покарання у виді позбавлення волі на строк 5 (П`ять) років.

На підставі ст.75 Кримінального кодексу України ОСОБА_7 звільнити від відбування призначеного йому основного покарання у виді позбавлення волі, з випробуванням з іспитовим строком 3 (Три) роки. 

Відповідно до ст.76 КК України зобов`язати ОСОБА_7 періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи або навчання.

Стягнути з ОСОБА_7 ,   ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 на користь ОСОБА_18 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , РНОКПП НОМЕР_2 , суму грошових коштів в розмірі 14999 (чотирнадцять тисяч дев`ятсот дев`яносто дев`ять) гривень 00 копійок по відшкодуванню понесених витрати на професійну правничу допомогу.

Речові докази: 
-залишки знищеного в результаті пожежі зварювального апарату з електричним кабелем та тримачем для електродів, балон для зварювальних робіт, котушка з електричним кабелем, металева конструкція (возик) для транспортування та монтажу зварювального обладнання, який було виявлено та вилучено 06.08.2025 року в результаті обшук на промисловому підприємстві ТОВ «Криворізькі харчові технології» за адресою: м. Кривий Ріг, Покровський район, вулиця Коломойцівська, буд. 29, що зберігаються в камері збереження речових доказів ВП № 3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, передати праволодівцю ТОВ «Криворізькі харчові технології», Код ЄДРПОУ 42026267, 50106, Україна, Дніпропетровська обл., місто Кривий Ріг, вулиця Коломойцівська, будинок 29;
-пожежне сміття вилучене 04.08.2025 року, на промисловому підприємстві ТОВ «Криворізькі харчові технології» за адресою: м. Кривий Ріг, Покровський район, вулиця Коломойцівська, буд. 29, що здано на зберігання до камери збереження речових доказів ВП № 3 Криворізького РУП ГУНП в Дніпропетровській області, знищити;
-ДВД-диск з відеозаписом обставин пожежі на підприємстві ТОВ «Криворізькі харчові технології», за адресою: м. Кривий Ріг, Покровський район, вулиця Коломойцівська, буд. 29, що зберігається в матеріалах кримінального провадження, зберігати в матеріалах кримінального провадження.

Вирок може бути оскаржений до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення шляхом подання апеляційної скарги через Покровський районний суд міста Кривого Рогу, з урахуванням положення, передбачений частиною 2 статті 394 КПК України.
Згідно ст. 376 ч. 6 КПК України копія вироку вручається негайно після його проголошення засудженому та прокурору. Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.

Відповідно до частини 15 статті 615 КПК України в судовому засіданні проголошено резолютивну частину вироку. 

Суддя               ОСОБА_1