П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

Справа № 338/28/26
30 червня 2026 року   селище Богородчани
Суддя Богородчанського районного суду Івано-Франківської області Куценко О. О., особи які брали участь у справі: особа, яка притягається до адміністративної відповідальності,- ОСОБА_1 , захисник адвокат Голуб Г.С., розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали справи, що надійшли з ВП №2 Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області, про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, жительки АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ,
за ч. 1 ст. 130 КУпАП,
в с т а н о в и в :

08 січня 2026 року о 18 год. 07 хв. у с. Глибівка Івано-Франківського району Івано-Франківської області по вул. Польова ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Mercedes-Benz GL 450, державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння, а саме: почервоніння шкіри обличчя, тремтіння пальців рук, різкий запах алкоголю з порожнини рота, поведінка, що не відповідала обстановці, та від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому законом порядку в закладі охорони здоров`я відмовилась, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, вчинивши адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 130 КУпАП.
ОСОБА_1 вину у вчиненні адміністративного правопорушення не визнала.
Її захисник - адвокат Голуб Г.С. подав заяву про закриття провадження у справі, посилаючись на відсутність події та складу адміністративного правопорушення. На обґрунтування заяви захисник зазначив, що матеріали справи, на його думку, не містять належних і допустимих доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом. Також захисник посилався на те, що працівниками поліції не було належним чином зафіксовано відмову ОСОБА_1 від проходження огляду на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, відсутні законні підстави для зупинки автомобіля, оскільки до моменту переслідування ОСОБА_1 Правил дорожнього руху не порушувала, а також на порушення порядку направлення особи до закладу охорони здоров`я. Крім того, захисник посилався на застосування до ОСОБА_1 кайданків, ненадання їй можливості здійснити телефонний дзвінок, відсутність належної фіксації ознак алкогольного сп`яніння, відсутність у матеріалах справи документа закладу охорони здоров`я про відмову від проходження огляду та неможливість покладення в основу рішення суду доказів, які, на думку сторони захисту, отримані з порушенням процедури.
У судовому засіданні було допитано як свідка інспектора ВП №2 Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області капітана поліції ОСОБА_2 який пояснив, що 08 січня 2026 року до ВП №2 Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області прибув колишній чоловік ОСОБА_1 разом із їхньою спільною дитиною з метою подання заяви. Він залишив автомобіль Mercedes-Benz GL 450, державний номерний знак НОМЕР_2 , з увімкненим двигуном та відійшов від нього. У цей час ОСОБА_1 без дозволу сіла за кермо зазначеного автомобіля та поїхала разом із дитиною. Про вказані обставини було повідомлено працівників поліції, після чого наряд поліції розпочав пошук автомобіля. Надалі працівники поліції виявили вказаний транспортний засіб та почали його переслідувати. За поясненнями свідка, ОСОБА_1 керувала автомобілем, рухалася у с. Глибівка по вул. Польова, після чого заїхала на дорогу, яка веде до лісу, де автомобіль застряг у снігу та не міг продовжувати рух. При цьому ОСОБА_1 двигун автомобіля не вимикала, законних вимог працівників поліції вийти з транспортного засобу не виконувала, двері не відчиняла, у салоні автомобіля перебувала та плакала дитина. Працівники поліції попросили її відчинити двері та не лякати дитину. Зі слів свідка, поведінка ОСОБА_1 не відповідала обстановці, остання часом поводилася агресивно, не реагувала належним чином на законні вимоги працівників поліції, що у сукупності з іншими обставинами давало підстави вважати, що вона може перебувати у стані алкогольного сп`яніння. Свідок також пояснив, що з огляду на поведінку ОСОБА_1 , її відмову добровільно вийти з автомобіля, наявність у салоні дитини, увімкнений двигун транспортного засобу та спроби продовжити рух, працівниками поліції було застосовано до неї кайданки. На місці фактичного припинення руху автомобіля огляд на стан алкогольного сп`яніння із застосуванням спеціального технічного засобу їй не пропонували у зв`язку з її поведінкою, невиконанням законних вимог працівників поліції, необхідністю припинення небезпечної ситуації, забезпечення безпеки дитини та фактичним адміністративним затриманням. Надалі ОСОБА_1 було доставлено до закладу охорони здоров`я, а саме до Комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» у с. Чукалівка, де їй було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, однак вона від такого огляду відмовилась, що було зафіксовано на відеозаписі.
Постановою судді Богородчанського районного суду Івано-Франківської області від 04 червня 2026 року було витребувано з ВП №2 Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області повний відеозапис із нагрудної бодікамери №2011022, зазначений у п. 11 протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №562180 як додаток до протоколу.
Повний відеозапис було надано суду, досліджено у судовому засіданні з дотриманням принципів безпосередності та змагальності, з наданням учасникам провадження можливості висловити свою позицію щодо його змісту, належності, допустимості та доказового значення. 
Суд зазначає, що витребування повного відеозапису з бодікамери №2011022 не було самостійним пошуком судом нових доказів винуватості особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. Такий відеозапис прямо зазначений у п. 11 протоколу про адміністративне правопорушення як додаток до протоколу, а тому суд витребував не новий доказ, а повну версію вже зазначеного органом поліції доказу з метою перевірки його повноти, цілісності та змісту. Повний відеозапис мав значення як для підтвердження, так і для спростування доводів сторони захисту.
Вислухавши пояснення ОСОБА_1 , її захисника, допитавши свідка ОСОБА_2 , дослідивши письмові матеріали справи та відеозаписи, суддя приходить до таких висновків.
Згідно зі ст. 245 КУпАП завданнями провадження у справах про адміністративні правопорушення є своєчасне, всебічне, повне й об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її у точній відповідності із законом.
Відповідно до ст. 251 КУпАП доказами у справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган або посадова особа встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Згідно зі ст. 252 КУпАП орган або посадова особа оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом і правосвідомістю.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух» учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватися вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Згідно з п. 1.3 Правил дорожнього руху України учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Відповідно до п. 1.9 Правил дорожнього руху України особи, які порушують ці Правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Відповідно до п. 2.5 Правил дорожнього руху України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Частиною 1 ст. 130 КУпАП передбачено адміністративну відповідальність, зокрема, за відмову особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок проходження огляду на стан сп`яніння врегульований ст. 266 КУпАП, Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, затвердженою наказом МВС України та МОЗ України №1452/735 від 09 листопада 2015 року, а також Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року.
Згідно з п. 2-4 розділу І Інструкції №1452/735 огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану. Ознаками алкогольного сп`яніння є, зокрема, запах алкоголю з порожнини рота, порушення координації рухів, порушення мови, виражене тремтіння пальців рук, різка зміна забарвлення шкірного покриву обличчя, поведінка, що не відповідає обстановці.
Винуватість ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення підтверджується такими доказами:
протоколом про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 №562180 від 08 січня 2026 року, у якому викладено суть адміністративного правопорушення та зазначено, що ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Mercedes-Benz GL 450, державний номерний знак НОМЕР_2 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння та від проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я відмовилась;
направленням на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння від 08 січня 2026 року;
актом, складеним працівниками поліції, у якому відображено ознаки, що давали поліцейським підстави вважати, що ОСОБА_1 може перебувати у стані алкогольного сп`яніння, та дії останньої щодо відмови від проходження огляду;
рапортом працівника поліції, у якому викладено обставини отримання повідомлення про те, що ОСОБА_1 без дозволу сіла за кермо автомобіля Mercedes-Benz GL 450, державний номерний знак НОМЕР_2 , та поїхала з місця перебування автомобіля;
письмовими поясненнями особи, яка повідомила працівників поліції про обставини використання ОСОБА_1 транспортного засобу без дозволу;
показаннями свідка ОСОБА_2 , допитаного у судовому засіданні;
відеозаписами з нагрудної бодікамери №2011022, наданими на виконання постанови судді від 04 червня 2026 року;
іншими матеріалами справи у їх сукупності.
Суд критично оцінює доводи сторони захисту про відсутність належних доказів факту керування ОСОБА_1 транспортним засобом.
З досліджених відеозаписів вбачається, що працівники поліції на службовому автомобілі переслідують автомобіль Mercedes-Benz GL 450, державний номерний знак НОМЕР_2 . Надалі зазначений транспортний засіб рухається у с. Глибівка по вул. Польова, з`їжджає з дороги у напрямку лісу та застрягає у снігу. Після припинення фактичного руху автомобіля за кермом, на місці водія, перебуває саме ОСОБА_1 . Двигун автомобіля не вимкнений, ОСОБА_1 не виконує законних вимог працівників поліції відчинити двері та вийти з автомобіля, у салоні автомобіля перебуває та плаче дитина. На відеозаписі також зафіксовано, що автомобіль продовжує буксувати, тобто особа, яка перебувала на місці водія, не припинила дій, спрямованих на продовження руху транспортного засобу. Зазначені обставини узгоджуються між собою та з показаннями свідка ОСОБА_2 , який послідовно пояснив, що саме ОСОБА_1 перебувала за кермом транспортного засобу, не виконувала вимог працівників поліції, не вимикала двигун автомобіля та не виходила з автомобіля добровільно.
Суд враховує, що для встановлення факту керування транспортним засобом у цій справі мають значення не лише окремі фрагменти відеозапису, а вся сукупність доказів: повідомлення про те, що ОСОБА_1 без дозволу сіла за кермо автомобіля та поїхала, подальше переслідування саме цього автомобіля працівниками поліції, зафіксований на відео рух автомобіля, його з`їзд з дороги та застрягання у снігу, перебування ОСОБА_1 на місці водія після припинення руху, увімкнений двигун, спроби продовжити рух, а також показання свідка ОСОБА_2 .
Твердження сторони захисту про те, що на окремому фрагменті відеозапису не видно обличчя водія під час самого руху автомобіля, не спростовує встановленого судом факту керування транспортним засобом, оскільки цей факт підтверджується сукупністю взаємопов`язаних, послідовних і узгоджених між собою доказів.
Суд також відхиляє доводи захисту про незаконність зупинки транспортного засобу та відсутність у працівників поліції підстав для переслідування і фактичного припинення руху автомобіля Mercedes-Benz GL 450, державний номерний знак НОМЕР_2 .
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» поліцейський має право зупиняти транспортні засоби не лише у випадку порушення водієм Правил дорожнього руху, а й якщо є інформація, що свідчить про причетність водія або пасажирів транспортного засобу до вчинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення, або якщо є інформація, що транспортний засіб чи вантаж можуть бути об`єктом чи знаряддям учинення дорожньо-транспортної пригоди, кримінального чи адміністративного правопорушення.
Отже, твердження захисту про те, що законною підставою для зупинки транспортного засобу могло бути виключно попереднє порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, є помилковим, оскільки ст. 35 Закону України «Про Національну поліцію» містить декілька самостійних підстав для зупинення транспортного засобу.
Як вбачається з матеріалів справи, показань свідка ОСОБА_2 та досліджених відеозаписів, працівники поліції отримали конкретну інформацію про те, що ОСОБА_1 без дозволу сіла за кермо автомобіля Mercedes-Benz GL 450, державний номерний знак НОМЕР_2 , який був залишений біля ВП №2 Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області з увімкненим двигуном, та поїхала на ньому разом із малолітньою дитиною.
Така інформація стосувалася конкретної особи, конкретного транспортного засобу та конкретної небезпечної ситуації, яка могла свідчити про можливе протиправне використання транспортного засобу без згоди особи, яка ним фактично володіла, а також створювала реальні ризики для безпеки дитини, самої ОСОБА_1 та інших учасників дорожнього руху.
За таких обставин у працівників поліції були достатні підстави для негайного реагування, виявлення зазначеного транспортного засобу, його переслідування та фактичного припинення руху. Законність дій працівників поліції у цьому випадку не залежала від того, чи було до початку переслідування зафіксовано окреме порушення ОСОБА_1 Правил дорожнього руху, оскільки підставою для реагування була отримана працівниками поліції інформація про можливе правопорушення та необхідність припинення небезпечної ситуації.
Подальша поведінка ОСОБА_1 , яка після з`їзду автомобіля з дороги не вимикала двигун, не відчиняла двері, не виконувала законних вимог працівників поліції вийти з автомобіля, а в салоні автомобіля перебувала та плакала дитина, додатково підтверджує, що працівники поліції діяли в умовах необхідності оперативного припинення небезпечної ситуації та забезпечення безпеки дитини. Тому доводи сторони захисту про незаконність зупинки транспортного засобу суд визнає необґрунтованими.
Щодо доводів захисту про те, що на місці зупинки транспортного засобу ОСОБА_1 не було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння, суд зазначає таке.
Із показань свідка ОСОБА_2 та відеозаписів вбачається, що на місці фактичного припинення руху автомобіля ситуація була нестандартною та напруженою: автомобіль перебував із увімкненим двигуном, ОСОБА_1 не виконувала законних вимог працівників поліції, двері автомобіля не відчиняла, у салоні плакала дитина, а автомобіль фактично застряг у снігу та буксував. У таких умовах першочерговими діями працівників поліції були припинення небезпечної ситуації, забезпечення безпеки дитини, недопущення продовження руху транспортного засобу та забезпечення можливості контролю за поведінкою водія.
Суд вважає, що сам по собі факт непроведення огляду на стан сп`яніння на місці фактичного припинення руху автомобіля із застосуванням спеціального технічного засобу за конкретних обставин цієї справи не є підставою для закриття провадження, оскільки ОСОБА_1 було доставлено до закладу охорони здоров`я, де їй було запропоновано пройти медичний огляд на стан сп`яніння, від якого вона відмовилась.
Суд звертає увагу, що протокол про адміністративне правопорушення складено не за результатами огляду на місці зупинки транспортного засобу та не за відмову від такого огляду, а за відмову ОСОБА_1 як особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження огляду на стан сп`яніння у закладі охорони здоров`я. Ця відмова зафіксована на відеозаписі та підтверджується письмовими матеріалами справи.
Доводи захисту про відсутність у ОСОБА_1 стану алкогольного сп`яніння також не спростовують її винуватості у вчиненні правопорушення. Для кваліфікації дій особи за ч. 1 ст. 130 КУпАП у формі відмови від проходження огляду не є необхідним встановлення фактичного стану алкогольного сп`яніння шляхом медичного висновку, оскільки саме відмова водія від проходження огляду у встановленому порядку є самостійною формою об`єктивної сторони цього правопорушення.
Разом з тим у працівників поліції були достатні підстави вважати, що ОСОБА_1 може перебувати у стані алкогольного сп`яніння, оскільки такі ознаки були зафіксовані у протоколі про адміністративне правопорушення, акті та направленні на огляд, а також підтверджуються поведінкою ОСОБА_1 , зафіксованою на відеозаписі: невиконанням законних вимог працівників поліції, поведінкою, що не відповідала обстановці, агресивністю та відмовою від конструктивної комунікації з працівниками поліції.
Заперечення ОСОБА_1 щодо перебування у стані алкогольного сп`яніння не усуває її обов`язку пройти огляд на законну вимогу поліцейського. Саме проходження огляду у встановленому законом порядку є процесуальним способом перевірки таких заперечень.
Посилання сторони захисту на те, що працівники поліції на місці фактичного припинення руху автомобіля не оголосили ОСОБА_1 перелік ознак сп`яніння та не оформили відмову від огляду на місці, суд оцінює критично. Як зазначено вище, фактичні обставини на місці події вимагали першочергового припинення небезпечної ситуації та забезпечення безпеки дитини. Крім того, подальша пропозиція пройти огляд у закладі охорони здоров`я була належним способом перевірки стану особи, а відмова від такого огляду була зафіксована на відеозаписі.
Щодо доводів захисту про відсутність у матеріалах справи документа закладу охорони здоров`я про відмову ОСОБА_1 від проходження огляду суд зазначає таке.
З матеріалів справи та дослідженого відеозапису вбачається, що після фактичного припинення руху транспортного засобу, застосування до ОСОБА_1 заходів поліцейського примусу та доставлення її до службового автомобіля, останню було доставлено до Комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» для проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння.
У матеріалах справи дійсно відсутні акт медичного огляду або висновок закладу охорони здоров`я щодо результатів медичного огляду ОСОБА_1 . Водночас суд враховує, що ОСОБА_1 інкримінується не керування транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, підтверджене результатами медичного огляду, а відмова особи, яка керувала транспортним засобом, від проходження такого огляду у встановленому законом порядку.
За змістом ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння є самостійною формою об`єктивної сторони адміністративного правопорушення. Отже, для притягнення особи до адміністративної відповідальності за цією формою правопорушення не вимагається встановлення фактичного стану сп`яніння за результатами медичного огляду, оскільки саме відмова водія від проходження такого огляду унеможливлює отримання відповідного медичного висновку.
Відповідно до п. 8 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України №1103 від 17 грудня 2008 року, у разі відмови водія транспортного засобу від проведення огляду в закладі охорони здоров`я поліцейський із застосуванням технічних засобів відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів - у присутності двох свідків, складає протокол про адміністративне правопорушення, у якому зазначає ознаки сп`яніння і дії водія щодо ухилення від огляду.
Таким чином, у випадку відмови водія від проведення огляду в закладі охорони здоров`я закон не ставить можливість притягнення до адміністративної відповідальності в залежність від наявності висновку закладу охорони здоров`я про результат огляду, оскільки такий висновок складається за результатами фактично проведеного огляду. У цій справі огляд не було проведено саме внаслідок відмови ОСОБА_1 від його проходження.
Факт доставлення ОСОБА_1 до Комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» та її відмови від проходження огляду підтверджується сукупністю доказів: направленням на огляд, протоколом про адміністративне правопорушення, актом, складеним працівниками поліції, показаннями свідка ОСОБА_2 та відеозаписом, дослідженим у судовому засіданні.
На відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 перебуває у закладі охорони здоров`я, їй фактично пропонується пройти огляд на стан сп`яніння, однак вона від проходження огляду відмовляється, заперечуючи перебування у стані алкогольного сп`яніння, вимагаючи зняти кайданки та надати можливість здійснити телефонний дзвінок. Такі обставини свідчать, що ОСОБА_1 розуміла зміст звернених до неї вимог, усвідомлювала, що їй пропонується пройти огляд на стан сп`яніння, однак не виконала законну вимогу щодо проходження такого огляду.
З урахуванням вищенаведеного, доводи захисту про те, що відсутність документа закладу охорони здоров`я про відмову від огляду є безумовною підставою для закриття провадження, суд визнає необґрунтованими.
Суд також не приймає доводи захисту про те, що застосування кайданків саме по собі свідчить про незаконність отриманих доказів та є підставою для закриття провадження.
Із дослідженого відеозапису вбачається, що застосування кайданків було зумовлене не бажанням примусити ОСОБА_1 до відмови від огляду, а її поведінкою на місці події: невиконанням законних вимог працівників поліції, відмовою вийти з автомобіля, наявністю дитини у салоні автомобіля, увімкненим двигуном та небезпекою продовження руху транспортного засобу. При цьому перебування ОСОБА_1 у кайданках у закладі охорони здоров`я не позбавляло її можливості висловити згоду на проходження огляду, надати біологічні зразки чи виконати законну вимогу поліцейського про проходження медичного огляду. На відеозаписі зафіксовано, що ОСОБА_1 розуміла зміст звернених до неї вимог, реагувала на них, висловлювала власну позицію, заперечувала перебування у стані алкогольного сп`яніння. За таких обставин суд не вбачає підстав вважати, що її відмова була наслідком фізичного чи психологічного примусу саме до відмови від огляду.
Доводи захисту про недоліки у зазначенні найменування закладу охорони здоров`я в направленні на огляд також не є підставою для закриття провадження.
З дослідженого відеозапису та пояснень свідка ОСОБА_2 вбачається, що ОСОБА_1 була доставлена до закладу охорони здоров`я, а саме до Комунального некомерційного підприємства «Прикарпатський обласний клінічний центр психічного здоров`я Івано-Франківської обласної ради» у с. Чукалівка, де їй було запропоновано пройти огляд на стан сп`яніння. Захистом не надано належних доказів того, що вказаний заклад не мав права проводити відповідні огляди або що сама пропозиція пройти медичний огляд була незаконною. Формальні неточності у заповненні окремих реквізитів направлення не спростовують факту відмови ОСОБА_1 від проходження огляду в закладі охорони здоров`я, який зафіксований на відеозаписі та підтверджений іншими доказами.
Даючи оцінку доказам відповідно до ст. 252 КУпАП, суд вважає, що протокол про адміністративне правопорушення, направлення на огляд, акт, складений працівниками поліції, рапорт, письмові пояснення, показання свідка ОСОБА_2 та відеозаписи у своїй сукупності є належними, допустимими та достатніми доказами для висновку про доведеність винуватості ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Суд виходить із того, що у справі доведено такі юридично значимі обставини: ОСОБА_1 керувала транспортним засобом Mercedes-Benz GL 450, державний номерний знак НОМЕР_2 ; після фактичного припинення руху транспортного засобу у працівників поліції були підстави вважати, що вона може перебувати у стані алкогольного сп`яніння; ОСОБА_1 була доставлена до закладу охорони здоров`я для проходження огляду на стан сп`яніння; у закладі охорони здоров`я вона від проходження такого огляду відмовилась.
За таких обставин суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху України, а в її діях наявний склад адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Відповідно до ч. 1 ст. 130 КУпАП відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння тягне накладення на водіїв штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян із позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Санкція ч. 1 ст. 130 КУпАП є безальтернативною і не передбачає дискреційних повноважень суду щодо обрання іншого виду чи розміру адміністративного стягнення для водія.
Враховуючи характер вчиненого правопорушення, його підвищену суспільну небезпечність для безпеки дорожнього руху, обставини справи, а також безальтернативність санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП, суд вважає необхідним накласти на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у виді штрафу з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Відповідно до ст. 40-1 КУпАП судовий збір у провадженні у справі про адміністративне правопорушення у разі винесення судом постанови про накладення адміністративного стягнення сплачується особою, на яку накладено таке стягнення.
Керуючись ст. 40-1, 130, 245, 247, 251, 252, 266, 268, 280, 283, 284, 285, 287, 294, 307, 308 КУпАП, ст. 4 Закону України «Про судовий збір», суддя

п о с т а н о в и в :

ОСОБА_1 визнати винуватою у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, та накласти на неї адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 гривень 00 копійок, що становить одну тисячу неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, з позбавленням права керування транспортними засобами на строк один рік.
Штраф стягнути на рахунок: отримувач: ГУК в Івано-Франківській області (Івано-Франківська область) 21081300; код отримувача ЄДРПОУ: 37951998; банк отримувача: Казначейство України; рахунок: UA148999980313070149000009001; код класифікації доходів бюджету: 21081300; найменування коду класифікації доходів бюджету: «Адміністративні штрафи у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху».
Стягнути із ОСОБА_1 на користь держави судовий збір у розмірі 665 гривень 60 копійок.
Судовий збір стягнути на рахунок: отримувач: ГУК у м. Києві (м. Київ) 22030106; код отримувача ЄДРПОУ: 37993783; банк отримувача: Казначейство України; рахунок: UA908999980313111256000026001; код класифікації доходів бюджету: 22030106.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення їй копії постанови, а в разі оскарження постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Роз`яснити ОСОБА_1 , що відповідно до ч. 2 ст. 308 КУпАП у разі несплати штрафу у строк, установлений ст. 307 КУпАП, при примусовому виконанні постанови з неї стягується подвійний розмір штрафу.
Копію постанови в межах строку, передбаченого ч. 1 ст. 285 КУпАП, вручити або надіслати ОСОБА_1 , її захиснику, а після набрання постановою законної сили направити до ВП №2 Івано-Франківського РУП ГУНП в Івано-Франківській області для організації виконання постанови в частині позбавлення права керування транспортними засобами.
Постанова судді у справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржена до Івано-Франківського апеляційного суду протягом десяти днів з дня її винесення особою, яку притягнуто до адміністративної відповідальності, її захисником, законним представником, потерпілим, його представником, а також прокурором у випадках, передбачених законом.

Суддя: