Справа № 604/291/26
Провадження № 2/604/321/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року сел. Підволочиськ
Підволочиський районний суд Тернопільської області у складі:
головуючого судді Сидорак Г.Б.,
за участю секретаря судового засідання Феньо О.В.,
розглянувши у судовому засіданні цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Тайгер-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

ВСТАНОВИВ:

До суду звернулося товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Тайгер-Фінанс» (далі - ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс») з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором. Свої вимоги позивач мотивує тим, що 24.07.2024 року між ОСОБА_1 та ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс» було укладено кредитний договір № 38305476, відповідно до умов якого відповідачу надано грошові кошти у розмірі 4000 грн зі сплатою процентів за користування кредитом та інших платежів на умовах, визначених договором. Кредитний договір укладено в електронній формі шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором. Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, перерахувавши кредитні кошти на платіжну картку відповідача, однак відповідач належним чином взяті на себе зобов`язання не виконав, у зв`язку з чим станом на день звернення до суду утворилася заборгованість, а тому позивач просить стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором № 38305476 від 24.07.2024 року, у розмірі 27180,00 грн та понесені судові витрати у вигляді судового збору у розмірі 2662,40 грн та витрат на професійну правничу допомогу в розмірі 8000 грн.
Ухвалою Підволочиського районного суду Тернопільської області від 13 березня 2026 року у справі відкрито провадження в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Представник позивача в судове засідання не прибув, у наданій суду заяві просив розгляд справи проводити у його відсутності, позов підтримує, проти постановлення заочного рішення у справі не заперечує.
Відповідач ОСОБА_1 в судове засідання не прибув, відзиву на позовну заяву не подав, належно повідомлявся про час та місце розгляду справи, про причини своєї неявки не повідомив.
Суд, дослідивши докази у справі, приходить до висновку, що позов підлягає до часткового задоволення з наступних підстав.
Так, судом встановлено, що 24.07.2024 року між ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс» та ОСОБА_1 укладено договір про споживчий кредит №38305476, що підтверджується копією договору про споживчий кредит .
Із умов договору про споживчий кредит №35207435 від 24.07.2024 року вбачається, що предметом договору є надання позивачем відповідачу грошових коштів у формі фінансового кредиту у сумі 4000 грн строком на 360 календарних днів, а відповідач зобов`язалася повернути отримані кошти та сплатити платежі, передбачені договором.
Згідно з умовами договору, базова (стандартна) процентна ставка за користування кредитом становить 547,5 % річних (п.1.6 договору).
Із договору також вбачається, що пільговий період користування кредитом становить 30 календарних днів з 24.07.2024 року по 23.08.2024 року, протягом якого процентна ставка за користування кредитом становить 1,2%. Крім того, договором визначено стандартний період користування кредитом тривалістю 330 календарних днів з 24.08.2024 по 19.07.2025, протягом якого процентна ставка за користування кредитом становить 1,5% .
З умов договору вбачається, що кредит надається у безготівковій формі шляхом перерахування грошових коштів на платіжну картку позичальника.
Із положень договору також вбачається, що договір укладено в електронній формі, шляхом використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, що свідчить про волевиявлення сторін на укладення договору та погодження його істотних умов.
Крім того, до договору про споживчий кредит № 35207435 додано графік платежів, який є його невід`ємною частиною та містить інформацію про строки виконання зобов`язань за договором, розмір платежів і черговість погашення заборгованості .
Укладення кредитного договору та ідентифікації відповідача підтверджується довідкою ТОВ «ФК «Тайгер-Фінанс», з якої вбачається, що ОСОБА_1 був ідентифікований позивачем, а акцепт договору про споживчий кредит № 35207435 від 24.07.2024 року підписаний позичальником із застосуванням електронного підпису одноразовим ідентифікатором. У довідці зазначено, що одноразовий ідентифікатор bgnzsgn0 був надісланий на номер телефону позичальника 24.07.2024 року о 21 год 46 хв 07 сек, що підтверджує волевиявлення відповідача на укладення договору в електронній формі та погодження його умов.
Виконання позивачем зобов`язання щодо надання кредитних коштів підтверджується довідкою платіжного сервісу EasyPay від 19.12.2025 року, з якої вбачається, що 24.07.2024 року на платіжну картку, зазначену відповідачем, було перераховано грошові кошти у сумі 4000 грн, операція має статус «виконано», що свідчить про фактичне отримання відповідачем кредитних коштів .
Згідно розрахунку заборгованості за кредитним договором № 35207435 за відповідачем рахується заборгованість у загальному розмірі 27180,00 грн, яка складається з: тіла кредиту 4000 грн, нарахованих процентів за користування кредитом 21180,00 грн, штрафних санкцій 2000 грн. Вказаний розрахунок містить відомості про щоденні нарахування та відображає структуру заборгованості за договором.
Відповідно до ст.ст. 15, 16 ЦК України кожна особа має право у встановленому законом порядку звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Відповідно до норм ст.ст. 11, 525, 629 ЦК України підставами для виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договір, який є обов`язковим для виконання сторонами. Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Різновидом договору є кредитний договір, який обов`язково укладається в письмовій формі (ст.ст. 1054, 1055 ЦК України, ст.13 Закону України «Про споживчий кредит»).
Нормою ст.1054 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові в розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Аналогічні положення містить норма ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування».
Відповідно до ч.1 ст.1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
За змістом ст.ст.202, 205, 207, 639 ЦК України договір, як різновид правочину, вважається таким, що вчинений у письмовій (електронній) формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі.
Особливістю спірних правовідносин у даній справі є укладання договорів про надання фінансових послуг через інформаційно-телекомунікаційну систему товариства, доступ до якої забезпечується через вебсайт товариства або мобільний додаток. З урахуванням даної обставини, застосуванню підлягають наступні положення законодавства.
Відповідно до п. 5 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Порядок укладення електронного договору передбачений ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію». Відповідно до положень даної статті, пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів (ст.12 Закону).
Вказані електронні договори укладені сторонами шляхом ідентифікації позичальника та використання ним електронного цифрового підпису одноразовим ідентифікатором, що узгоджується з вимогами законодавства. Такі договори прирівнюється до договорів, укладених у письмовій формі.
За змістом ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Згідно зі ст.ст.526, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Відповідно до ст.ст. 610, 611 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). У разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
З врахуванням наведеного, суд доходить висновку, що відповідач ОСОБА_1 не виконав належним чином взяті на себе зобов`язання за договором про споживчий кредит № 38305476 від 24.07.2024 року щодо повернення отриманих грошових коштів у встановлені договором строки. Внаслідок неналежного виконання зобов`язань за відповідачем обліковується заборгованість за вказаним кредитним договором, яка складається з тіла кредиту, нарахованих процентів за користування кредитом, передбачених умовами договору.
Щодо заявленої суми нарахованих штрафів, суд виходить з таких положень закону.
Відповідно до п. 18 «Прикінцевих та перехідних положень» ЦК України, у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Так, з 24.02.2022 по теперішній час у зв`язку з триваючою широкомасштабною збройною агресією Російської Федерації проти України відповідно до Закону України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022 за №64/2022» за №2102-ІХ від 24.02.2022 та Указу Президента України №133/2022 від 14.03.2022 «Про продовження строку дії воєнного стану в Україні» відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні діє воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який в подальшому неодноразово продовжувався і діє на теперішній час.
Виходячи з викладеного, суд вважає, що нарахування позичальнику штрафів є незаконним, тому вимоги позивача в частині стягнення з відповідача штрафів у розмірі 2000 грн задоволенню не підлягають.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Інші судові витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
У зв`язку з частковим задоволенням позовних вимог слід стягнути з відповідача на користь позивача сплачений судовий збір пропорційно до розміру задоволених позовних вимог у розмірі 2466,49 грн.
Крім цього, згідно статті 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Порядок розподілу та відшкодування судових витрат регламентується статтею 141 ЦПК України.
Верховний Суд у постанові від 22.01.2021 у справі № 925/1137/19 роз`яснив, що витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою, чи тільки має бути сплачено.
Аналогічних висновків дійшов Верховний Суд у постанові від 03.10.2019 у справі №922/445/19.
З урахуванням викладеного вище, витрати на надану професійну правничу допомогу у разі підтвердження обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості підлягають розподілу за результатами розгляду справи незалежно від того, чи їх уже фактично сплачено стороною/третьою особою чи тільки має бути сплачено.
Отже, зміст наведених норм законодавства вказує на те, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Аналогічна позиція викладена у постановах Верховного Суду № 810/3213/16 від 04.08.2020, № 640/15803/19 від 05.08.2020.
У постанові від 24.01.2019 у справі № 910/15944/17 Верховний Суд зауважив, що при визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
На підтвердження понесення витрат на правничу допомогу позивач надав Договір про надання правничої допомоги №0207 від 02.07.2025 року, Акт приймання-передачі послуг з правничої допомоги №674, згідно яких розмір витрат на правничу допомогу становить 8000 грн, детальний опис наданих послуг до Акту №674 від 06.02.2026р.
З урахуванням викладеного суд вважає, що витрати на правничу допомогу, які позивач поніс у зв`язку із розглядом даної справи, є доведеними належними та допустимими доказами, а тому підлягають стягненню з відповідача на користь позивача у сумі 7411,33 грн, що є пропорційно задоволенним вимогам.
Керуючись ст.12, 81, 137, 141, 263-265, 280, 282 ЦПК України, суд, -

УХВАЛИВ:

Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Тайгер-Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Тайгер-Фінанс» заборгованість в розмірі 25180,00 (двадцять п`ять тисяч сто вісімдесят) гривень.
В решті позовних вимог відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Тайгер-Фінанс» понесені судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2466 (дві тисячі чотириста шістдесят шість) гривень 49 (сорок дев`ять) копійок та на правничу допомогу у розмірі 7411 (сім тисяч чотириста одинадцять) гривень 33 (тридцять три) копійки.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відомості про учасників справи.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова Компанія «Тайгер-Фінанс», юридична адреса: 79000, м. Львів, вул. Смаль-Стоцького, 1, 28 корпус, код ЄДРПОУ 43561909;
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 .
Повне судове рішення складено 15 травня 2026 року.

Суддя Г.Б. Сидорак