Справа № 638/3329/26
Провадження № 2/712/3277/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
19 травня 2026 року         м. Черкаси
Соснівський районний суд м. Черкаси в складі:
головуючого - судді Пономаря В.О.,
за участю секретаря судового засідання Рясик Д.Д.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Черкаси в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
ВСТАНОВИВ:
І. Описова частина
1.1. Короткий виклад позиції позивача та відповідача
У лютому 2026 року ТОВ «ФК Єврокредит» звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позивач зазначає, що 01.10.2021 між АТ «Мегабанк» та відповідачем укладено кредитний договір № 181-110-867-2-21-Г (з ануїтетними платежами). 
За твердженням позивача АТ «Мегабанк» надав ОСОБА_1 кредитні кошти, проте остання належним чином зобов`язання не виконала, унаслідок утворилась заборгованість: 77 111,89 грн - за кредитом, 34 395,22 грн – за відсотками, 40 392,01 грн – зі сплати комісії, усього 151 899,12 грн. 
Також позивач посилається на перехід права вимоги: спочатку від АТ «Мегабанк» до ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» за договором відступлення прав вимоги № GL1N426240 від 03.09.2024, а надалі - до ТОВ «ФК Єврокредит» за договором відступлення прав вимоги № 1/12 від 27.12.2024. 
З урахуванням зменшених позовних вимог позивач просить розглянути справу в порядку спрощеного позовного провадження (за наявними матеріалами), а також стягнути з відповідача 111 507,12 грн заборгованості (кредит – 77 111,89 грн, відсотки – 34 395,22 грн, комісію – 0,01 грн), а також судові витрати, зокрема судовий збір 2 622,40 грн і витрати на правничу допомогу 11 200,00 грн.
Представник відповідача ОСОБА_1 – адвокат Савін О.С. подав відзив на позовну заяву.
У відзиві представник відповідача звернув увагу, що позивач обґрунтовує право вимоги договорами відступлення: від 03.09.2024 між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс», а також від 27.12.2024 між ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» та ТОВ «ФК Єврокредит». Водночас, на думку представника відповідача, матеріали справи не містять належних доказів переходу права вимоги саме щодо заборгованості ОСОБА_1 від АТ «Мегабанк» до ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс», оскільки відповідний договір не містить даних боржників. У зв`язку з цим представник відповідача вважає сумнівним належне підтвердження безперервного ланцюга переходу права вимоги до позивача.
Крім того, представник відповідача заперечив проти заявленого розміру витрат на професійну правничу допомогу, зазначивши, що такі витрати мають бути фактичними, необхідними, документально підтвердженими та співмірними зі складністю справи, обсягом наданих послуг і витраченим адвокатом часом.
З огляду на те, що справа, на думку представника відповідача, є справою незначної складності, у подібній категорії спорів існує стала судова практика, а позивач просив розглянути справу без участі його представника, представник відповідача вважає, що у разі задоволення позову розмір витрат на правничу допомогу не повинен перевищувати 3 000 грн.
1.2. Рух справи в суді та процесуальні рішення
Позовна заява ТОВ «ФК Єврокредит» 20.02.2026 надійшла до Шевченківського районного суду м. Харкова.
Ухвалою судді Шевченківського районного суду м. Харкова від 02.03.2026 позовну заяву передано за підсудністю до Соснівського районного суду м. Черкаси.
Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 07.04.2026 позовна заява залишена без руху, позивачу надано десятиденний строк з дня отримання ухвали для усунення недоліків.
Позивачем 16.04.2026 подана заява про усунення недоліків. 
Ухвалою судді Соснівського районного суду м. Черкаси від 20.04.2026 позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження, вирішено розгляд справи здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін. 
Представником відповідача Савіним О.С. 28.04.2026 подано відзив.
1.3. Позиція сторін у судовому засіданні
Представник позивача в судове засідання не з`явився, зазначивши у позовній заяві про те, що просить проводити судові засідання без участі представника позивача.
Відповідачка ОСОБА_1 та її представник Савін О.С. в судове засідання не з`явилися, про причини неявки не повідомили.
ІІ. Мотивувальна частина рішення
2.1. Фактичні обставини, встановлені судом, з посиланням на докази, на підставі яких встановлені відповідні обставини, оцінка суду
Судом встановлено, що 01.10.2021 між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 181-110-867-2-21-Г (з ануїтетними платежами). 
Пунктом 1.3 кредитного договору передбачено, що кредитодавець надає кредитні кошти (далі - кредит) в сумі та на умовах визначених договором, які позичальник зобов`язується повернути кредитодавцю, сплатити проценти за користування кредитом та інші платежі згідно з додатками.
Кредит надається на споживчі цілі шляхом видачі грошових коштів з каси банку готівкою (п. 1.4 кредитного договору). Цей Договір є договором приєднання до Договору комплексного банківського обслуговування фізичних осіб (п. 1.2 кредитного договору).
Розділом 2 кредитного договору визначені умови та порядок надання кредиту. Зокрема зазначено, що кредит надається на строк з 01.10.2021 до 30.09.2024 включно; загальний розмір кредиту складає 102 000,00 грн; процентна ставка за користування кредитом, що нараховується на суму заборгованості (фіксована) складає 5 % річних; розмір комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості, в % від суми кредиту сплачується щомісячно не пізніше останнього робочого дня звітного місяця в розмірі 1,80%.
Відповідно до пунктів 3.1.1 та 3.1.2 кредитного договору кредитодавець зобов`язується для обліку кредиту відкрити позичковий рахунок, а також відкрити рахунок для обліку нарахованих процентів за кредитом. 
Пунктом 4.1 кредитного договору передбачено, що повернення кредиту та сплата процентів за користування ним здійснюється щомісячними ануїтетними платежами, передбаченими договором. Ануїтетними платежами в розумінні цього пункту є рівні щомісячні платежі, що підлягають до сплати позичальником та направляються на погашення суми кредиту і процентів за користування ним і розраховуються таким чином, що в кінці строку дії цього договору, за умови виконання зобов`язання позичальником, заборгованість його повністю погашається.
Кредитний договір набирає чинності з моменту його підписання сторонами та діє до 30.09.2027, але в будь-якому випадку до повного виконання сторонами прийнятих на себе зобов`язань за ним (п. 8.2 кредитного договору).
Із графи «Позичальник» розділу 9 кредитного договору суд встановив, що він підписаний відповідачем власноручним підписом, а також містить відмітку про отримання позичальником оригіналу кредитного договору.
На підставі виписки з особового рахунку клієнта ОСОБА_1 з 03.12.2022 до 03.09.2024, сформованої АТ «Мегабанк» станом на 05.10.2024, суд встановив, що заборгованість за основною сумою боргу згідно кредитного договору становить 77 111,89 грн. 
Згідно з розрахуном заборгованості боржника ОСОБА_1 , наданого позивачем, залишок боргу за тілом кредиту становить 77 111,89 грн, залишок боргу за відсотками – 34 395,22 грн, залишок боргу за комісійними винагородами – 0,01 грн.
Відповідно до протоколу електронного аукціону 09.07.2024 № GFD001-UA-20240618-01260, переможцем електронного аукціону з придбання прав вимоги за кредитними договорами, що укладені між АТ «Мегабанк» та боржниками, стало ТОВ «Фінансова компанія «Мустанг Фінанс».
Також у судовому засідання встановлено, що 03.09.2024 між АТ «Мегабанк» та ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» укладено договір про відступлення прав вимоги № GL1N426240, відповідно до умов якого АТ «Мегабанк» відступає ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» (Новий кредитор) належні Банку, а Новий кредитор набуває права вимоги Банку до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених в додатку № 1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, яким перейшли обов`язки боржників, за договорами на розрахунково-касове обслуговування та/або договорами про користування банківськими індивідуальними сейфами та/або кредитними договорами, в тому числі договорами про надання кредиту (овердрафту), з урахуванням усіх видів, змін, доповнень і додатків до них , згідно реєстру у Додатку №1 до цього договору. Новий кредитор сплачує Банку за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором (пункт 1 договору про відступлення прав вимоги від 03.09.2024).
Із витягу з Додатку №1 до договору про відступлення прав вимоги № GL1N426240 від 03.09.2024 суд встановив, що ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 згідно з кредитним договором в сумі 151 899,12 грн. 
Відповідно до договору відступлення прав вимоги №1/12 від 27.12.2024 ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» відступає ТОВ «ФК Єврокредит» (новий кредитор) належні ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс», а новий кредитор набуває права вимоги ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» до дебіторів та/або позичальників та/або фізичних та/або фізичних осіб-підприємців та/або юридичних осіб, зазначених в додатку №1 до цього договору, включаючи права вимоги до правонаступників боржників, спадкоємців боржників або інших осіб, яким перейшли обов`язки боржників, за договорами на розрахунково-касове обслуговування та/або договорами про користування банківськими індивідуальними сейфами та/або кредитними договорами, в тому числі договорами про надання кредиту (овердрафту), з урахуванням усіх видів, змін, доповнень і додатків до них, згідно реєстру у додатку №1 до цього договору. Новий кредитор сплачує ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» за права вимоги грошові кошти у сумі та у порядку, визначених цим договором (п. 1 договору про відступлення прав вимоги від 27.12.2024).
Із витягу з додатку № 1 до договору про відступлення прав вимоги № 1/12 від 27.12.2024 суд встановив, що ТОВ «ФК Єврокредит» набуло право грошової вимоги до ОСОБА_1 згідно з кредитним договором № 181-110-867-2-21-Г від 01.10.2021 в сумі 151 899,12 грн.
2.2. Мотиви, з яких виходить суд, та застосування норм права
Вирішуючи спір по суті, суд виходить із того, що між АТ «Мегабанк» та ОСОБА_1 виникли договірні кредитні правовідносини, за якими банк надав відповідачці кредитні кошти, а відповідачка взяла на себе обов`язок повернути кредит та сплатити проценти за користування ним у строки та порядку, визначені кредитним договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Частиною 1 ст. 628 ЦК України визначено, що зміст договору становлять умови, визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно з ч. 1 ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
За змістом ч. 1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа зобов`язується надати грошові кошти позичальникові у розмірі та на умовах, установлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним, що передбачено ст. 1055 ЦК України.
Статтею 536 ЦК України передбачено, що за користування чужими грошовими коштами боржник зобов`язаний сплачувати проценти, якщо інше не встановлено договором між фізичними особами. Розмір процентів за користування чужими грошовими коштами встановлюється договором, законом або іншим актом цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Відповідно до ч. 1 ст. 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, воно підлягає виконанню у цей строк.
З наданого позивачем кредитного договору суд встановив, що його істотні умови щодо сторін, розміру кредиту, строку кредитування, процентної ставки, порядку повернення кредиту та сплати процентів погоджені сторонами у письмовій формі. Кредитний договір підписаний відповідачкою власноручно, а тому підстави вважати його неукладеним або таким, що не створює для відповідачки правових наслідків, відсутні.
Матеріалами справи підтверджено, що ОСОБА_1 належним чином не виконала взяті на себе зобов`язання щодо повернення кредиту та сплати процентів, унаслідок чого утворилась заборгованість у розмірі 77 111,89 грн – заборгованість за кредитом, 34 395,22 грн – заборгованість за процентами.
Розмір заборгованості підтверджується випискою по особових рахунках відповідачки та довідкою-розрахунком заборгованості, які узгоджуються між собою та не спростовані відповідачкою належними і допустимими доказами. Відповідачка у відзиві фактично не заперечувала обставин укладення кредитного договору та наявності заборгованості, а її заперечення стосувалися лише доведеності переходу до позивача права вимоги.
Щодо переходу права вимоги суд зазначає таке.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином — відступлення права вимоги.
За змістом ч. 1 ст. 513 ЦК України правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові.
Статтею 514 ЦК України передбачено, що до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Згідно зі ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Судом встановлено, що право вимоги за кредитним договором, укладеним із ОСОБА_1 , перейшло від АТ «Мегабанк» до ТОВ «ФК «Мустанг Фінанс» на підставі договору відступлення прав вимоги № GL1N426240 від 03.09.2024, а надалі до ТОВ «ФК Єврокредит» на підставі договору відступлення прав вимоги № 1/12 від 27.12.2024. Надані суду договори відступлення прав вимоги та витяги з відповідних реєстрів боржників підтверджують набуття позивачем права грошової вимоги до відповідачки у заявленому розмірі.
Отже, ТОВ «ФК Єврокредит» є належним кредитором у спірному зобов`язанні та має право вимагати від відповідачки виконання обов`язку щодо повернення заборгованості за кредитним договором.
Окремо суд вважає за необхідне надати оцінку вимозі позивача про стягнення заборгованості зі сплати комісії, а також правовим наслідкам раніше здійснених відповідачкою платежів на погашення такої комісії.
Як встановлено судом, умовами кредитного договору передбачено сплату позичальником щомісячної комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості у розмірі 1,80 % від суми кредиту.
Відповідно до наданого позивачем розрахунку заборгованості за кредитним договором, відповідачці було нараховано комісію в загальному розмірі 23 868,01 грн, із яких 23 868,00 грн погашено. Факт сплати цієї суми підтверджується випискою по особовому рахунку відповідачки за період з 01.10.2021 до 02.12.2022. З урахуванням заяви про зменшення позовних вимог позивач просить стягнути з відповідачки залишок заборгованості за комісією у розмірі 0,01 грн.
Разом з тим суд враховує, що спірний кредитний договір є договором споживчого кредитування, а тому до цих правовідносин підлягають застосуванню положення Закону України «Про споживче кредитування».
У постанові Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду від 06.11.2023 у справі № 204/224/21 сформульовано правовий висновок, відповідно до якого, якщо в кредитному договорі банк не зазначив та не довів наявності конкретного переліку додаткових і супутніх банківських послуг, пов`язаних з отриманням, обслуговуванням і поверненням кредиту, за які встановлено щомісячну комісію, положення договору щодо обов`язку позичальника сплачувати таку комісію є нікчемними відповідно до ч. 1, 2 ст. 11 та ч. 5 ст. 12 Закону України «Про споживче кредитування».
Аналіз умов кредитного договору № 181-110-867-2-21-Г від 01.10.2021 свідчить про те, що ним передбачено обов`язок відповідачки сплачувати комісійну винагороду за обслуговування кредитної заборгованості, однак не конкретизовано, які саме додаткові чи супутні послуги надаються позичальнику за таку плату, у чому полягає їх зміст, періодичність, обсяг та споживча цінність для відповідачки.
Позивач не надав суду належних та допустимих доказів того, що в межах спірного кредитного договору відповідачці надавалися окремі додаткові чи супутні послуги, за які могла справлятися щомісячна комісія. Також матеріали справи не містять доказів погодження сторонами конкретного переліку таких послуг.
За таких обставин умова кредитного договору про сплату щомісячної комісійної винагороди за обслуговування кредитної заборгованості є нікчемною, а тому не створює для відповідачки обов`язку зі сплати відповідного платежу.
Водночас нікчемність умови договору про сплату комісії означає, що кошти, які були фактично сплачені відповідачкою як комісія, не можуть вважатися належним виконанням нікчемного обов`язку. Оскільки такі платежі були здійснені відповідачкою в межах виконання кредитного договору, вони підлягають врахуванню як платежі на погашення дійсних грошових зобов`язань за цим договором, а саме заборгованості за тілом кредиту та процентами.
Отже, сплачена відповідачкою сума комісії у розмірі 23 868,00 грн підлягає зарахуванню у рахунок погашення заборгованості за кредитом та процентами, а не може залишатися поза межами розрахунку дійсної заборгованості.
Позивач заявив до стягнення 77 111,89 грн заборгованості за тілом кредиту та 34 395,22 грн заборгованості за процентами, що разом становить 111 507,11 грн. З урахуванням зарахування раніше сплаченої відповідачкою комісії у розмірі 23 868,00 грн як платежу на погашення дійсних зобов`язань за кредитним договором, розмір заборгованості за тілом кредиту та процентами, що підлягає стягненню, становить 87 639,11 грн.
2.3. Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до положень ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу (п. 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України).
Вирішуючи питання про відшкодування позивачеві судових витрат на професійну правничу допомогу під час розгляду цієї справи, суд враховує вимоги ч. 1, 2, 3 ст. 137 ЦПК України, якими передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
З аналізу цих положень процесуального права суд робить висновок, що на підтвердження понесених позивачем витрат на професійну правничу допомогу необхідно суду надати такі докази: 1) договір про надання правничої допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг тощо); 2) документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правничої допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки тощо); 3) докази щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт (акти наданих послуг, акти виконаних робіт та ін.); 4) інші документи, що підтверджують обсяг, вартість наданих послуг або витрати адвоката, необхідні для надання правничої допомоги.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 27.06.2018 у справі № 826/1216/16 зробила правовий висновок, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Із досліджених судом матеріалів справи встановлено, що позивачем на підтвердження понесених витрат на професійну правничу допомогу надано копії таких документів: 1) договору про надання правничої допомоги № 1/07 від 01.07.2025, укладеного між ТОВ «ФК Єврокредит» та адвокатським об`єднанням «Альянс ДЛС»; 2) реєстру боржників від 01.12.2025, зі змісту якого суд встановив, що на виконання умов п. 2.1 договору № 1/07 ТОВ «ФК Єврокредит» передало, а АО «Альянс ДЛС» отримало в роботу заборгованість ОСОБА_1 за кредитним договором № 181-110-867-2-21-Г; 3) акту приймання-передачі послуг з правничої допомоги від 05.01.2026 № 12064281, в якому міститься перелік наданих правових послуг; 4) свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю адвоката Журавльова С.Г.; 5) ордер на надання правничої допомоги.
Суд констатує, що позивачем надано належні та допустимі докази щодо наданої правничої допомоги та її вартості.
Разом із тим, відповідно до правової позиції Верховного Суду, викладеної у постанові від 01.08.2019 у справі № 915/237/18, суд зобов`язаний оцінити рівень адвокатських витрат, що мають бути присуджені з урахуванням того, чи були такі витрати понесені фактично та чи була їх сума обґрунтованою. Суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг. При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану обох сторін.
Ті ж самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції.
Так, у рішеннях ЄСПЛ від 12.10.2006 у справі «Двойних проти України» (пункт 80), від 10.12.2009 у справі «Гімайдуліна і інших проти України» (пункти 34-36), від 23.01.2014 у справі «East/West Alliance Limited» проти України», від 26.02.2015 у справі «Баришевський проти України» (пункт 95) зазначено, що заявник має право на компенсацію судових та інших витрат, лише якщо буде доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір - обґрунтованим.
У рішенні ЄСПЛ «Лавентс проти Латвії» (пункт 154) від 28.11.2002 вказано, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір і супроводжуються необхідними документами на їх підтвердження.
Отже, вирішуючи питання про розподіл судових витрат, суд має враховувати, що розмір відшкодування судових витрат, не пов`язаних зі сплатою судового збору, повинен бути співмірним з ціною позову, тобто не має бути явно завищеним порівняно з ціною позову. Також, судом мають бути враховані критерії об`єктивного визначення розміру суми послуг адвоката. У зв`язку з цим суд з урахуванням конкретних обставин, зокрема ціни позову, може обмежити такий розмір з огляду на розумну необхідність судових витрат для конкретної справи.
При визначенні суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи та фінансового стану сторін.
У постановах Верховного Суду у справі № 905/1795/18 та у справі № 922/2685/19, визначено, що суд не зобов`язаний присуджувати стороні, на користь якої відбулося рішення, всі його витрати на адвоката, якщо, керуючись принципами справедливості, пропорційності та верховенством права, встановить, що розмір гонорару, визначений стороною та його адвокатом, є завищеним щодо іншої сторони спору, зважаючи на складність справи, витрачений адвокатом час, та неспіврозмірним у порівнянні з ринковими цінами адвокатських послуг.
Застосовуючи такий підхід в даній справі, суд не вважає заявлений до відшкодування позивачем розмір витрат на професійну правничу допомогу, відповідним критеріям реальності наданих адвокатських послуг, розумності їх розміру, конкретним обставинам справи з урахуванням її складності, необхідних процесуальних дій сторони. Такий розмір витрат на правничу допомогу є очевидно неспівмірним, хоча і не суперечить умовам укладеного договору про надання правової допомоги, оскільки справа не належить до категорії складних, не потребує вчинення значної кількості процесуальних дій з боку представника, який не брав участі в судових засіданнях, а в даній категорії справ склалася усталена судова практика.
З урахуванням рівня складності вказаної справи, обсягу виконаних робіт (складання типової позовної заяви), враховуючи ціну позову, суд приходить до висновку про можливість стягнення витрат на правничу допомогу в сумі 4 000,00 грн, що відповідає наведеним вище обставинам.
У зв`язку з тим, що позовні вимоги задоволено частково з відповідача необхідно стягнути 3 143,80 грн (4 000,00 грн ? 87 639,11 грн / 111 507,12 грн).
Що стосується стягнення з відповідача на користь позивача витрат по оплаті судового збору, то суд зазначає про таке.
Відповідно до ч. 1 ст. 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Позивач з урахуванням заяви про зменшення позовних вимог просив стягнути з відповідачки 111 507,12 грн заборгованості. За наслідками розгляду справи суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідачки 87 639,11 грн заборгованості.
Отже, позовні вимоги підлягають задоволенню частково - у розмірі 87 639,11 грн із заявлених 111 507,12 грн, що становить 78,59 % від ціни позову.
З огляду на часткове задоволення позову, з відповідачки на користь позивача підлягає стягненню судовий збір пропорційно розміру задоволених позовних вимог, а саме: 2 622,40 грн х 78,59 % = 2 061,08 грн.
Таким чином, із відповідачки ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК Єврокредит» підлягає стягненню судовий збір у розмірі 2 061,08 грн. В іншій частині понесені позивачем витрати зі сплати судового збору покладаються на позивача у зв`язку з частковою відмовою в задоволенні позову.
На підставі вищевикладеного і керуючись ст. 7, 9, 11-13, 81-82, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України, суд,
УХВАЛИВ:
Позовну заяву задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «ФК Єврокредит» заборгованість за договором від 01.10.2021 № 181-110-867-2-21-Г в розмірі 87 639 (вісімдесят сім тисяч шістсот тридцять дев`ять) грн 11 (одинадцять) коп., судові витрати, пов`язані зі сплатою судового збору в розмірі 2 061 (дві тисячі шістдесят одна) грн 08 (вісім) коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 3 143 (три тисячі сто сорок три) грн 80 (вісімдесят) коп., а всього 92 843 (дев`яносто дві тисячі вісімсот сорок три) грн 99 (дев`яносто дев`ять) коп.
В іншій частині позовних вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржене в загальному порядку до Черкаського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повне рішення складено 19.05.2026.
Найменування учасників справи:
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «ФК «Єврокредит», адреса місцезнаходження: вул. Ушинського, 1, оф. 105, м. Дніпро, код ЄДРПОУ 40932411.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації внутрішньо переміщеної особи: АДРЕСА_1 .

Суддя             В.О. Пономар