УХВАЛА

01 травня 2026 року 
м. Київ

справа №300/6586/24
адміністративне провадження № К/990/52267/25 
Верховний Суд у складі Касаційного адміністративного суду: 
судді-доповідача Загороднюка А.Г.,
суддів: Соколова В.М.,  Радишевської О.Р., 
перевіривши касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року у справі № 300/6586/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Івано-Франківської області, члена дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Івано-Франківської області Новосільської Олександри Богданівни про визнання протиправними дій щодо складання довідки за результатами перевірки відомостей, викладених у зверненні-скарзі, та здійснення представництва інтересів; визнання протиправним та скасування рішення про порушення дисциплінарної справи стосовно адвоката,
УСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 звернувся з адміністративним позовом, в якому, із урахуванням поданої під час розгляду справи заяви про збільшення позовних вимог, просив: 
-визнати протиправним та скасувати рішення відповідача Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури /КДКА/ Івано-Франківської області Д/п № 27 від 29 липня 2024 року, яким вирішено порушити дисциплінарну справу стосовно адвоката ОСОБА_1 за зверненням-скаргою судді Івано-Франківського міського суду Бабій О.М. ; 
-визнати протиправними дії члена дисциплінарної палати КДКА Івано-Франківської області Новосільської О.Б., які пов`язані із складанням довідки за результатами перевірки відомостей, викладених у зверненні-скарзі судді Івано-Франківського міського суду Бабій О.М. без дати, вихідного номера, яка містить недостовірні відомості, дії, пов`язані із голосуванням під час прийняття рішення Д/п № 27 від 29 липня 2024 року, а також дії, пов`язані із представництвом інтересів КДКА Івано-Франківської області як адвокатом.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 вересня 2024 року призначено розгляд справи здійснювати за правилами загального позовного провадження.
Рішенням Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року (із урахуванням ухвали Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 16 липня 2025 року про виправлення описки), залишеним без змін постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року, у задоволенні позову відмовлено.
15 грудня 2025 року до Верховного Суду надійшла касаційна скарга ОСОБА_1 , у якій скаржник просить скасувати рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року, а справу направити на новий розгляд до суду першої інстанції.
Ухвалою Верховного Суду від 05 січня 2026 року касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року у справі № 300/6586/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Івано-Франківської області, члена дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Івано-Франківської області Новосільської Олександри Богданівни про визнання протиправними дій щодо складання довідки за результатами перевірки відомостей, викладених у зверненні-скарзі, та здійснення представництва інтересів; визнання протиправним та скасування рішення про порушення дисциплінарної справи стосовно адвоката залишено без руху.
15 січня 2025 року від ОСОБА_1 на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 05 січня 2026 року надійшло клопотання про продовження строку на усунення недоліків касаційної скарги.
Ухвалою Верховного Суду від 01 квітня 2026 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків касаційної скарги на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року у справі № 300/6586/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Івано-Франківської області, члена дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Івано-Франківської області Новосільської Олександри Богданівни про визнання протиправними дій щодо складання довідки за результатами перевірки відомостей, викладених у зверненні-скарзі, та здійснення представництва інтересів; визнання протиправним та скасування рішення про порушення дисциплінарної справи стосовно адвоката.
10 квітня 2026 року на виконання вимог ухвали Верховного Суду від 05 січня 2026 року надійшла уточнена касаційна скарга.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права.
Відповідно до частини першої статті 328 КАС України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити в касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи, а також постанову суду апеляційної інстанції повністю або частково у випадках, визначених цим Кодексом.
Згідно з частиною четвертою статті 328 КАС України підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у частині першій цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно в таких випадках:
1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку;
2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні;
3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах;
4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами другою і третьою статті 353 цього Кодексу.
В обґрунтування підстав допуску скарги до касаційного перегляду позивач указує, що судами попередніх інстанцій неправильно застосовано норми матеріального права, а саме пункту 5 частини 2 статті 34 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність», а також неправильно застосовано норми процесуального права пов`язані із збільшенням позовних вимог та прийняттям до розгляду.
Поряд із цим, скаржник покликається на наявність підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктом 4 частини третьої статті 353 КАС України, стверджує, що суд прийняв рішення про права, свободи, інтереси та (або) обов`язки осіб, які не були залучені до участі у справі, а саме - ПП «Вестхім» подано заяву про залучення у якості третьої особи на стороні позивача, яка відхилена суддею ОСОБА_4 в усному порядку. 
Додатково зазначає про наявність підстав касаційного оскарження, визначених пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктом 2 частини третьої статті 353 КАС України, вважає, що справу розглянуто за наявності підстав для відводу судді ОСОБА_4 . Зазначає, що суддю Івано-Франківського окружного адміністративного суду ОСОБА_4 тимчасово відсторонили від здійснення правосуддя та прийняли рішення про притягнення до дисциплінарної відповідальності з поданням на звільнення. Рішення ухвалила Перша Дисциплінарна палата Вищої ради правосуддя 26 січня 2026 року. Стверджує, що суддю ОСОБА_4 обвинувачували у вчиненні хуліганства (частина 4 статті 296 КК України). Вважає, що особа, яка вчинила кримінальне правопорушення 10 червня 2022 року, не могла належним чином здійснювати правосуддя (заяви про збільшення позовних вимог двічі поверталися протокольними рішеннями, та в подальшому така заява про збільшення позовних вимог, яка вже була повернута, прийнята до розгляду). Додає, що у зв`язку із кримінальним провадженням та із розглядом справи щодо судді ОСОБА_4. у ВРП, останній можливо користувався послугами адвокатів та надав необґрунтовану перевагу Кваліфікаційно - дисциплінарній комісії адвокатури, відтак, вказані обставини могли стати підставою для винесення незаконного рішення, в зв`язку з чим, на думку скаржника, суддя ОСОБА_4 безпідставно відмовив у задоволенні відводу.
Разом із тим скаржник зазначає про неправильне застосування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 24 червня 2020 року у справі № 813/2639/18 та від 06 листопада 2019 року у справі № 817/66/16. Зокрема, на думку скаржника, суди дійшли помилкового висновку про те, що рішення про порушення дисциплінарної справи стосовно адвоката не відповідає критерію юридичної значимості, не створює для нього правових наслідків у вигляді виникнення, зміни чи припинення прав, а також не породжує для нього будь-яких обов`язків, оскільки такі наслідки можуть наставати виключно за результатами розгляду дисциплінарної справи.
Оцінюючи наведені доводи, колегія суддів зазначає таке.
Перевіряючи аргументи скаржника в частині неправильного застосування судами попередніх інстанцій висновків Верховного Суду, викладених у зазначених постановах, колегія суддів виходить із того, що приписами Кодексу адміністративного судочинства України визначено вичерпний перелік підстав для відкриття касаційного провадження.
Водночас доводи скаржника щодо застосування судами попередніх інстанцій, на його думку, нерелевантних висновків Верховного Суду не віднесені законом до таких підстав.
За таких обставин наведені аргументи не можуть бути самостійною підставою для перегляду оскаржуваних судових рішень у касаційному порядку.
Щодо твердження скаржника про наявність підстав касаційного оскарження передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктом 4 частини третьої статті 353 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Як вбачається з матеріалів касаційної скарги та змісту оскаржуваних судових рішень, Приватне підприємство «Вестхім» не було учасником цієї справи під час її розгляду судами першої та апеляційної інстанцій.
Натомість, відповідно до відомостей з Єдиного державного реєстру судових рішень ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 05 лютого 2025 року у задоволенні клопотання Приватного підприємства «Вестхім» про залучення його до участі у даній справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні відповідача, відмовлено.
Водночас, Верховний Суд встановив, що у суді апеляційної інстанції рішення по суті спору переглядалося за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , а не за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Вестхім».
Доказів звернення Приватного підприємства «Вестхім» з апеляційною скаргою на рішення суду першої інстанції та його перегляду судом апеляційної інстанції за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Вестхім» заявником Верховному Суду надано не було.
Крім того, резолютивна частина постанови Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року не містить прямих вказівок щодо прав та обов`язків Приватного підприємства «Вестхім».
Із наведеного слідує, що Приватне підприємство «Вестхім» не брало участі у справі та не ініціювало апеляційний перегляд рішення суду першої інстанції, відтак, доводи скаржника наявність підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 4 частини третьої статті 353 КАС України, Судом не приймаються.
Щодо твердження скаржника про наявність підстав касаційного оскарження, передбачених пунктом 4 частини четвертої статті 328 КАС України у взаємозв`язку з пунктом 2 частини третьої статті 353 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Приписами пункту 2 частини третьої статті 353 КАС України визначено, що порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судових рішень з направленням справи на новий розгляд, якщо в ухваленні судового рішення брав участь суддя, якому було заявлено відвід, і судом касаційної інстанції визнано підстави його відводу обґрунтованими, якщо касаційну скаргу обґрунтовано такою підставою.
Так, покликаючись на указний пункт частини третьої статті 353 КАС України автор касаційної скарги стверджує про наявність піздстав для відводу головуючого судді Івано-Франківського окружного адміністративного суду ОСОБА_4.
Дослідженням змісту касаційної скарги та судових рішень у цій справі встановлено, що 30 квітня 2025 року Адвокатським бюро "Хопій та партнери" через електронний суд подано заяву про відвід судді ОСОБА_4.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 01 травня 2025 року заяву про відвід судді ОСОБА_4. повернуто Адвокатському бюро «Хопій та партнери» без розгляду на підставі частини другої статті 167 Кодексу адміністративного судочинства України.
Як убачається з матеріалів справи, позивач не скористався правом на оскарження зазначеної ухвали суду в установленому законом порядку, а також не звертався повторно із заявою про відвід судді ОСОБА_4.
За таких обставин колегія суддів дійшла висновку, що відвід головуючому судді ОСОБА_4 у порядку, визначеному Кодексом адміністративного судочинства України, заявлений не був та судом не розглядався.
Відповідно до пункту 2 частини третьої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України підставою для скасування судового рішення є порушення норм процесуального права, зокрема якщо у його ухваленні брав участь суддя, якому було заявлено відвід.
З огляду на те, що у цій справі відвід судді у встановленому законом порядку заявлений не був, доводи скаржника про наявність підстав, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 353 Кодексу адміністративного судочинства України, є необґрунтованими.
Разом з тим, скаржник указує на порушення норм процесуального права при визначенні судом першої інстанції порядку розгляду справи за правилами загального позовного провадження, Суд відхиляє указані доводи з огляду на таке.
У порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина шоста статті 12 КАС), а також інші адміністративні справи, щодо яких процесуальний закон не містить імперативних норм про їхній розгляд за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 12 КАС) або ж про заборону розглядати їх за правилами спрощеного позовного провадження (частина четверта статті 257 КАС).
Зокрема, у порядку спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності (частина шоста статті 12 КАС), а також інші адміністративні справи, щодо яких процесуальний закон не містить імперативних норм про їхній розгляд за правилами загального позовного провадження (частина четверта статті 12 КАС) або ж про заборону розглядати їх за правилами спрощеного позовного провадження (частина четверта статті 257 КАС), якщо справа не належить до справ незначної складності у розумінні частини шостої статті 12 КАС, це не забороняє її розгляд за правилами спрощеного позовного провадження, як і не вимагає, щоб такий розгляд відбувався за виключно за правилами загального позовного провадження (крім випадків, передбачених у частині четвертій статті 257 КАС);
Відтак, за відсутності імперативних вимог до порядку розгляду справи (спрощеного або загального) презюмується, що суд розглядає (усі) адміністративні справи за правилами спрощеного позовного провадження; водночас, з урахуванням вимог, встановлених у частині третій статті 257 КАС, суд може прийняти рішення про розгляд певної справи (яку дозволено розглядати у порядку спрощеного позовного провадження) за правилами загального позовного провадження.
З наведеного висновується, що характер спірних правовідносин, предмет і категорія спору, коло учасників спірних правовідносин, нормативно-правове регулювання спірних правовідносин не виключає можливості розгляду справу у порядку загального позовного провадження.
Варто зауважити, що сама собою незгода із судовим рішенням не може бути підставою для відкриття касаційного провадження у справі, рішення у якій не підлягають касаційному розгляду.
Доводи, наведені у касаційній скарзі, зводяться до цитування норм законодавства України, а також переоцінки доказів, досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, і ґрунтуються на незгоді з висновками цих судів щодо їхньої оцінки. Своєю чергою, переглядаючи справу в касаційному порядку, Верховний Суд виконує функцію суду права, що розглядає справи, які мають найважливіше (найбільш принципове) значення для суспільства та держави, та не є судом фактів, а тому не може здійснювати повторну оцінку доказів, належно досліджених судами першої та апеляційної інстанцій, та/або переоцінювати їх.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини умови прийнятності касаційної скарги можуть бути більш суворими ніж для звичайної заяви. Зважаючи на особливий статус суду касаційної інстанції, процесуальні процедури у цьому суді можуть бути більш формальними, особливо, якщо провадження здійснюється судом після їх розгляду судом першої, а потім судом апеляційної інстанції.
На підставі викладеного суд зазначає, що вичерпний перелік судових рішень, які можуть бути оскаржені до касаційного суду, жодним чином не є обмеженням доступу особи до правосуддя чи перепоною в отриманні судового захисту, оскільки встановлення законодавцем "розумних обмежень" в праві на звернення до касаційного суду не суперечить практиці Європейського суду з прав людини та викликане виключно особливим статусом Верховного Суду, розгляд скарг яким покликаний забезпечувати формування єдиної правозастосовчої практики, а не можливість перегляду будь-яких судових рішень.
Таким чином, скаржником не виконано вимоги ухвали Верховного Суду від 05 січня 2026 року про залишення касаційної скарги без руху в частині обґрунтування підстав касаційного оскарження.
Тобто, в установлений строк недоліки, які стали підставою для залишення касаційної скарги без руху, скаржником не усунуто.
Згідно з частиною другою статті 332 КАС України до касаційної скарги, яка не оформлена відповідно до вимог, установлених статтею 330 цього Кодексу, застосовуються положення статті 169 цього Кодексу.
Відповідно до пункту 1 частини четвертої статті 169 КАС України позовна заява повертається позивачеві, якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви, яку залишено без руху, у встановлений судом строк.
За таких обставин касаційну скаргу слід повернути особі, яка її подала.
Керуючись статтями 169, 330, 332 КАС України,
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 19 червня 2025 року та постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11 листопада 2025 року у справі № 300/6586/24 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Івано-Франківської області, члена дисциплінарної палати Кваліфікаційно-дисциплінарної комісії адвокатури Івано-Франківської області Новосільської Олександри Богданівни про визнання протиправними дій щодо складання довідки за результатами перевірки відомостей, викладених у зверненні-скарзі, та здійснення представництва інтересів; визнання протиправним та скасування рішення про порушення дисциплінарної справи стосовно адвоката - повернути особі, яка її подала.
Роз`яснити, що повернення касаційної скарги не позбавляє права повторного звернення до суду касаційної інстанції в порядку, встановленому законом.
Копію ухвали про повернення касаційної скарги надіслати учасникам справи. Скаржнику надіслати копію ухвали про повернення касаційної скарги разом з касаційною скаргою та доданими до скарги матеріалами. 
Ухвала набирає законної сили з моменту її підписання та оскарженню не підлягає.

Судді 	А.Г. Загороднюк   О.Р. Радишевська 	
	В.М. Соколов