ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"21" травня 2026 р. Справа№ 915/1875/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Євсікова О.О.
суддів: Корсака В.А. 
Алданової С.О. 

розглянувши в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи 
апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Симоненко Наталії Анатоліївни
на рішення Господарського суду Сумської області від 06.02.2026 (повний текст складено 06.02.2026)
у справі № 915/1875/25 (суддя Резніченко О.Ю.) 
за позовом Приватного акціонерного товариства «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп»
до фізичної особи - підприємця Симоненко Наталії Анатоліївни
про стягнення 39 983,81 грн,

в с т а н о в и в :

Короткий зміст і підстави вимог, що розглядаються.
У грудні 2025 року Приватне акціонерне товариство «Українська страхова компанія «Княжа Вієнна Іншуранс Груп» (далі - Товариство) звернулося до Господарського суду Миколаївської області з позовною заявою, у якій просить стягнути з фізичної особи - підприємця Симоненко Наталії Анатоліївни (далі - Підприємець) в порядку регресу 39 983,81 грн завданих збитків.
На обґрунтування заявлених вимог Товариство зазначає, що між ним та ОСОБА_1 був укладений договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №EP-210891492 (далі - договір) щодо транспортного засобу «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , за умовами якого Товариство взяло на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування.
01.10.2022 ОСОБА_2 (далі - ОСОБА_2 ), керуючи транспортним засобом «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , з причіпом «ТRAILOR», д.н.з. НОМЕР_2 , в якому розлетілася шина колеса, пошкодив транспортний засіб «TOYOTA», д.н.з. НОМЕР_3 .
Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17.10.2022 у справі №740/3635/22 ОСОБА_2 було визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП. Оскільки станом на дату дорожньо-транспортної пригоди (далі - ДТП) ДТП ОСОБА_2 перебував у трудових відносинах з Підприємцем (що встановлено у рішенні Липоводолинського районного суду Сумської області від 17.11.2025 у справі №585/3151/25), яка на той момент була власником транспортного засобу «DAF», д.н.з. НОМЕР_1 , що підтверджується свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу НОМЕР_4 , а страхувальником за полісом № НОМЕР_5 є Симоненко Н.А. , Товариство вважає, що виплачене ним страхове відшкодування у розмірі 39 983,81 грн підлягає стягненню з Підприємця у порядку регресу.

Ухвалою від 08.12.2025 Господарський суд Миколаївської області матеріали справи №915/1875/25 передав за підсудністю до Господарського суду Сумської області.
Ухвалою від 06.01.2026 Господарський суд Сумської області прийняв позовну заяву до розгляду та відкрити провадження у справі №915/1875/25.

Позиції учасників справи.
У відзиві Підприємець проти заявлених до неї вимог заперечила та просила відмовити у їх задоволенні. Підприємець вважає, що заявлені до неї вимоги є безпідставними, необґрунтованими та незаконними, що фактично підтверджується рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 17.11.2025 у справі №585/3151/25 за позовом Товариства до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди, завданої ДТП. Також відповідачка зазначає про пропуск Товариством строку позовної давності. 

Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду Сумської області від 06.02.2026 позовні вимоги Товариства до відповідача Підприємця про стягнення 39 983,81 грн задоволено повністю. Стягнуто з Підприємця на користь Товариства 39 983,81 грн збитків в порядку регресу, 2 422,40 грн витрат по сплаті судового збору.
Суд дійшов висновку, що позивач як страховик транспортного засобу, сплативши страхове відшкодування за вчинене водієм забезпеченого транспортного засобу ДТП, з урахуванням приписів ст. 1172, 1187 ЦК України набув право регресу саме до ФОП Симоненко Н.А. як власника джерела підвищеної небезпеки, з якою водій (заподіювач шкоди) перебував у трудових відносинах на момент вчинення ДТП (заподіяння шкоди).
Щодо позовної давності, про застосування якої заявила Підприємець, суд зазначив, що у цій справі позивач дізнався про порушення свого права 18.11.2022 (з дня сплати страхового відшкодування), тобто під час зупинення строку позовної давності. Перебіг строку позовної давності розпочався після скасування зупинення строків позовної давності відповідно до Закону України від 14.05.2025 №4434-ІХ, тобто з 04.09.2025. Тому у даному випадку строк позовної давності не пропущений.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів.
Не погодившись з рішенням Господарського суду Сумської області від 06.02.2026, Підприємець звернулась до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким застосувати строк давності до позовних вимог та відмовити позивачу у задоволенні позовних вимог з підстав пропущення строку позовної давності.
Апелянтка вважає, що оскаржуване рішення є незаконним та необґрунтованим, прийнятим з порушенням норм процесуального та неправильним застосуванням норм матеріального права.

Позиції учасників справи.
Товариство надало відзив на апеляційну скаргу, у якому проти вимог та доводів Підприємця заперечило та навело власні доводи на їх спростування, просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін як законне та обґрунтоване.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті.
Згідно з витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 26.02.2026 сформовано колегію у складі: головуючий суддя Євсіков О.О., судді Алданова С.О. Корсак В.А.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 26.02.2026 витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи №915/1875/25 та відкладено вирішення питань, пов`язаних з рухом апеляційної скарги, які визначені главою 1 розділу IV ГПК України, за апеляційною скаргою Підприємця на рішення Господарського суду Сумської області від 06.02.2026 до надходження матеріалів справи №915/1875/25.
05.03.2026 матеріали справи №915/1875/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 05.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Підприємця на рішення Господарського суду Сумської області від 06.02.2026 у справі №915/1875/25. Розгляд апеляційної скарги постановлено здійснювати у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (без проведення судового засідання). Запропоновано учасникам справи надати відзив на апеляційну скаргу протягом п`яти днів з дня вручення копії даної ухвали. Роз`яснено апелянту право подати до суду відповідь на відзив протягом п`яти днів з дня вручення йому відзиву на апеляційну скаргу.

Межі розгляду справи судом апеляційної інстанції.
Статтею 269 ГПК України встановлено межі перегляду справи в суді апеляційної інстанції.
Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1).
Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2).
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3).
Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції (ч. 5).
Згідно з ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції, перевірені та додатково встановлені апеляційним господарським судом.
05.09.2022 Симоненко Н.А. (страхувальник) уклала з Товариством (страховик) договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР-210891492 щодо транспортного засобу «DAF FT 95 XF 480», д.н.з. НОМЕР_6 , за умовами якого страховик взяв на себе зобов`язання у разі настання страхового випадку сплатити на користь страхувальника страхове відшкодування, строк дії із 06.09.2022 по 05.09.2023, розмір франшизи 3 200,00 грн, ліміт за шкоду, завдану майну - 160 000,00 грн.
01.10.2022 на автодорозі Кіпті-Глухів-Бачівськ водій ОСОБА_2 , керуючи автомобілем марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_6 , з причепом «ТRAILOR», д.н.з. НОМЕР_2 , у якого (автомобіля) розлетілася шина колеса та пошкодила зустрічний автомобіль «ТОYОТА», д.н.з. НОМЕР_3 , унаслідок чого зустрічний автомобіль отримав механічні пошкодження, порушив п. 1.5, 31.4.5 Правил дорожнього руху.
Постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17.10.2022 у справі №740/3635/22 на ОСОБА_2 , який працює водієм у ФОП Симоненко Н.А., накладено адміністративне стягнення, передбачене ст. 124 КУпАП, у виді штрафу в розмірі 850,00 грн за порушення п. 1.5, 31.4.5 Правил дорожнього руху, які призвели до вказаного вище ДТП.
03.10.2022 ТОВ «Ульма Пекеджін Україна» в особі Івановського Ю.В. звернулося до АТ «Просто-Страхування» із повідомленням про подію, що має ознаки страхового випадку. Так, 01.10.2022 о 16 год 52 хв під час руху автомобільною дорогою М-02 в напрямку м. Глухів у зустрічного вантажного транспортного засобу «DAF», д.н.з. НОМЕР_6 , лопнуло колесо та вилетіло в сторону автомобіля, що рухався назустріч, внаслідок чого автомобіль ТОВ «Ульма Пекеджін Україна» «Toyota Hilux», д.н.з. НОМЕР_3 , отримав механічні пошкодження передньої частини автомобіля.
03.10.2022 АТ «Просто-Страхування» склало на підставі зовнішнього огляду акт №161474 огляду транспортного засобу, власником якого є ТОВ «Ульма Пекеджін Україна», яким встановило характерні пошкодження транспортного засобу марки «Toyota Hilux», д.н.з. НОМЕР_3 , а саме: розбито передній бампер та пошкоджено лакофарбове покриття, приховані дефекти можливі, пошкодження, не пов`язані з даним випадком, - лобове скло.
Відповідно до рахунку-фактури №АС-00002239 від 03.10.2022, наданого ФОП Міщенко І.О., вартість ремонту автомобіля «Toyota Hilux», д.н.з. НОМЕР_3 , становить 43 183,81 грн.
18.10.2022 АТ «Просто-Страхування» склало страховий акт №161474 на виконання договору страхування серії PKS №2200163 від 11.02.2022, яким визначило розмір виплати страхового відшкодування за ремонт автомобіля «Toyota Hilux», д.н.з. НОМЕР_3 , власнику - ТОВ «Ульма Пекеджін Україна» у розмірі 43 183,81 грн.
19.10.2022 платіжним дорученням №13115 АТ «Просто-страхування» сплатило на рахунок ФОП Міщенко І.О. 43 183,81 грн з призначенням платежу «страхове: відшкодування за ремонт автомобіля «Toyota Hilux», д.н.з. НОМЕР_3 , власник ТОВ «Ульма Пекеджін Україна» згідно з розпорядженням №161474 від 18.10.2022».
02.11.2022 АТ «Просто-Страхування» звернулося до Товариства із заявою (вих. №04-1722) про страхове відшкодування на 43 183,81 грн, у якій, надаючи усі необхідні інформацію та документи, просило виплатити 43 183,81 грн страхового відшкодування внаслідок настання страхового випадку.
17.11.2022 Товариство склало розрахунок суми страхового відшкодування до справи №220000643846 на підставі рахунку №АС-00002239 від 03.10.2022, ФОП Міщенко І.О., претензії №04-1722 від 02.11.2022 ПАТ «Просто-страхування», згідно з яким сума страхового відшкодування Товариством ПАТ «Просто-страхування» за ремонт автомобіля «Toyota Hilux», д.н.з. НОМЕР_3 , власник ТОВ «Ульма Пекеджін Україна», становить 39 983,81 грн.
18.11.2022 Товариство склало страховий акт №220000643846 на виконання договору страхування №ЕР-210891492 від 05.09.2022, яким на підставі претензії №04-1722 від 02.11.2022 визначило виплату страхового відшкодування на користь АТ «Просто-Страхування» у розмірі 39 983,81 грн.
18.11.3022 платіжною інструкцією №ЗР084508 Товариство сплатило на рахунок АТ «Просто-страхування» 39 983,81 грн з призначенням платежу «відшкодування згідно зі страховим актом №220000643846 від 18.11.2022 ПАТ «Просто-страхування, 24745673, згідно з претензією №04-1722 від 02.11.2022».
Згідно зі свідоцтвом про реєстрацію транспортного засобу, серія НОМЕР_4 , власником автомобіля марки «DAF FT 95 XF 480», д.н.з. НОМЕР_6 , є Симоненко Н.А. 
Свідоцтво про реєстрацію транспортного засобу серії НОМЕР_7 свідчить, що власником причепа марки «ТRAILOR», д.н.з. НОМЕР_2 , є ОСОБА_5 . 
Відповідно до посвідчення водія серії НОМЕР_8 ОСОБА_2 має право керування транспортними засобами категорії «А1», «А», «В1», «В», «С1», «С», «ВЕ», «С1Е», «СЕ».
У серпні 2025 року Товариство звернулося до Роменського міськрайонного суду Сумської області з позовною заявою, у якій просило стягнути з ОСОБА_2 в порядку регресу 39 983,81 грн завданих збитків.
Ухвалою від 19.08.2025 Роменський міськрайонний суд Сумської області позовну заяву Товариства до ОСОБА_2 про відшкодування шкоди направив за підсудністю до Липоводолинського районного суду Сумської області.
24.10.2025 Липоводолинський районний суд Сумської області своєю ухвалою залучив до участі в справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору, Підприємця.
У рішенні від 17.11.2025 у справі №585/3151/25, яке у встановленому законом порядку набрало законної сили, Липоводолинський районний суд Сумської області встановив, що 11.09.2019 ОСОБА_2 прийнято на роботу працівником Підприємця, зазначений роботодавець щомісячно сплачував заробітну плату відповідачу як його працівнику; ОСОБА_2 станом на момент ДТП перебував у трудових відносинах з Підприємцем.

Джерела права та мотиви, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови.
Статтею 1 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» (в редакції, чинній на час спірних правовідносин) (далі - Закон) визначено, що страхувальники - це юридичні особи та дієздатні громадяни, що уклали із страховиками договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю, майну третіх осіб під час експлуатації наземного транспортного засобу.
Страховим випадком є дорожньо-транспортна пригода, що сталася за участю забезпеченого транспортного засобу, внаслідок якої настає цивільно-правова відповідальність особи, відповідальність якої застрахована, за шкоду, заподіяну життю, здоров`ю та/або майну потерпілого (ст. 6 Закону).
Згідно з п. 22.1 ст. 22 Закону при настанні страхового випадку страховик відповідно до страхової суми відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, яка була заподіяна у результаті дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
Шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого - це шкода, пов`язана з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу (ст. 28 Закону).
Відповідно до пп. г) пп. 38.1.1 п. 38.1 ст. 38 Закону страховик після виплати страхового відшкодування має право подати регресний позов до страхувальника або водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду якщо дорожньо-транспортна пригода визначена в установленому порядку безпосереднім наслідком невідповідності технічного стану та обладнання транспортного засобу існуючим вимогам Правил дорожнього руху.
Особа, яка відшкодувала шкоду, завдану іншою особою, має право зворотної вимоги (регресу) до винної особи у розмірі виплаченого відшкодування, якщо інший розмір не встановлений законом (ч. 1 ст. 1191 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку (ч. 2 ст. 1187 ЦК України).
Відповідно до ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.

Суд встановив, що ДТП, визнана страховим випадком, сталася 01.10.2022 о 17 год 00 хв на автодорозі Кіпті-Глухів-Бачівськ за участі водія ОСОБА_2 , який керував забезпеченим автомобілем марки «DAF», д.н.з. НОМЕР_6 , з причіпом «ТRAILOR», д.н.з. НОМЕР_2 . Під час руху у забезпеченого автомобіля розлетілася одна шина колеса, пошкодивши зустрічний автомобіль марки «ТОYОТА», д.н.з. НОМЕР_3 , унаслідок чого цей автомобіль отримав механічні пошкодження. 
Водія ОСОБА_2 , який перебував у трудових відносинах з Підприємцем, за порушення п. 1.5, 31.4.5 Правил дорожнього руху, які призвели до ДТП, накладено штраф постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17.10.2022 у справі №740/3635/22. 
При цьому Ніжинський міськрайонний суд констатував таке.
Відповідно до п. п. 1.3, 1.5 Правил дорожнього руху учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил, а також бути взаємно ввічливими. Дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Відповідно до п. 1.5 ПДР України дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати небезпеку чи перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Пунктом 31.4.5 Правил дорожнього руху визначено, що забороняється експлуатація транспортних засобів згідно із законодавством за наявності таких технічних несправностей і невідповідності таким вимогам, зокрема - колеса і шини.
Адміністративна відповідальність за ст.124 КУпАП настає за порушення учасниками дорожнього руху Правил дорожнього руху, що спричинило пошкодження транспортних засобів, вантажу, автомобільних доріг, вулиць, залізничних переїздів, дорожніх споруд чи іншого майна.
У рішенні по справі «О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства» від 29.06.2007 Європейський суд з прав людини у складі його Великої палати постановив, що будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілів є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодилися нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі.
Дослідивши матеріали справи, суд дійшов висновку, що у діях ОСОБА_2 вбачається склад адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, - порушення водіями транспортних засобів правил дорожнього руху, що спричинили пошкодження транспортних засобів, вантажів, шляхів, шляхових та інших споруд чи іншого майна, за яке він повинен нести адміністративну відповідальність.
Обставин, що виключають адміністративну відповідальність ОСОБА_2 , судом не встановлено.
Тобто Ніжинський міськрайонний суд встановив факт експлуатації транспортного засобу, який не відповідає вимогам п. 31.4.5 Правил дорожнього руху щодо належного стану коліс і шин.

Товариство сплатило на рахунок АТ «Просто-страхування» 39 983,81 грн страхового відшкодування за ремонт пошкодженого від ДТП автомобіля марки «ТОYОТА», д.н.з. НОМЕР_3 . 
Липоводолинський районний суд Сумської області, ухвалюючи рішення від 17.11.2025 у справі №585/3151/25, яким відмовив у задоволенні позову Товариства до ОСОБА_2 про стягнення збитків в порядку регресу, дійшов таких висновків.
Позивач як страховик забезпеченого транспортного засобу, сплативши страхове відшкодування за вчинене водієм забезпеченого транспортного засобу ДТП, набув право регресу до страхувальника (Підприємця) або до водія забезпеченого транспортного засобу, який спричинив дорожньо-транспортну пригоду (відповідача у даній справі).
Разом із цим, застосовуючи у даному спорі норми ст. ст. 1187,1172 ЦК України, та ураховуючи факт перебування водія ОСОБА_2 станом на час ДТП у трудових відносинах із Підприємцем, суд вважає відповідача ОСОБА_2 не тим суб`єктом, який повинен нести відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, оскільки у даному спорі суб`єктом, який відповідає за дії водія, є законний володілець джерела підвищеної небезпеки в особі роботодавця зазначеного водія - ФОП Симоненко Н.А .
Тому, на думку суду, саме ФОП Симоненко Н.А., як законний володілець транспортного засобу, повинен відповідати за шкоду, завдану її працівником-водієм, який керував забезпеченим транспортним засобом, і відповідно відповідач ОСОБА_2 є неналежним відповідачем у даній справі.
Також із огляду на те, що з процесуальних підстав протягом розгляду справи без виклику сторін суд не замінив неналежного відповідача на належного, то суд також не вбачає законної підстави для стягнення шкоди, завданої внаслідок ДТП, із відповідача у даній справі. Таким чином, у задоволенні заявленого позову слід відмовити саме з підстави його пред`явлення до неналежного відповідача.
Таким чином, Товариство як страховик за укладеним з Симоменко Н.А. договором №ЕР-210891492 щодо транспортного засобу «DAF FT 95 XF 480», д.н.з. НОМЕР_6 , сплативши страхове відшкодування за вчинене водієм забезпеченого транспортного засобу ДТП з урахуванням положень ст. 1172, 1187 ЦК України набуло право регресу до Підприємця як власника джерела підвищеної небезпеки, з якою водій ОСОБА_2 (заподіювач шкоди) перебував у трудових відносинах на момент вчинення ДТП (заподіяння шкоди).

Враховуючи встановлені у справі обставини та норми чинного законодавства, які підлягають застосуванню у спірних правовідносинах, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що вимоги Товариства до Підприємця є обґрунтованими.
Отже, з урахуванням обставин щодо розміру страхового відшкодування, виплаченого Товариством, місцевий суд правомірно дійшов висновку про задоволення позову у повному обсязі.
З огляду на доводи апеляційної скарги колегія суддів зазначає, що обставини щодо ДТП, вини водія забезпеченого транспортного засобу та його перебування у трудових відносинах з Підприємцем встановлені постановою Ніжинського міськрайонного суду Чернігівської області від 17.10.2022 у справі №740/3635/22 та рішенням Липоводолинського районного суду Сумської області від 17.11.2025 у справі №585/3151/25.
Згідно з ч. 4 ст. 75 ГПК України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Отже, обставини, встановлені у вказаних вище судових рішеннях, є преюдиціальними під час розгляду цієї (№915/1875/25) справи та не потребують повторного доведення.
Підприємець вважає, що Товариство при зверненні до суду пропустило загальний строк позовної давності, а тому просить відмовити у задоволенні позову.
Відповідно до ст. 256 ЦК України позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 
Загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки (ст. 257 ЦК України).
Згідно з ч. 1 ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила.
Законом України №2120-ІХ від 15.03.2022 Прикінцеві та перехідні положення ЦК України були доповнені п. 19, згідно з яким у період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року №2120-ІХ, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється на строк дії такого стану.
04.09.2025 набрав чинності Закон України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України щодо поновлення перебігу позовної давності» від 14.05.2025 №4434-ІХ.
Закон скасовує зупинення строків позовної давності на період дії воєнного стану, шляхом виключення п. 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України.
Таким чином, перебіг строку позовної давності було зупинено з 24.02.2022 по 03.09.2025.
Відповідно до ч. 3 ст. 263 ЦК України від дня припинення обставин, що були підставою для зупинення перебігу позовної давності, перебіг позовної давності продовжується з урахуванням часу, що минув до його зупинення. 
Суд встановив, що у справі, що розглядається, Товариство дізналося про порушення свого права 18.11.2022 (з дня сплати страхового відшкодування), тобто під час зупинення строку позовної давності. Перебіг строку позовної давності розпочався після скасування зупинення строків позовної давності відповідно до Закону України від 14.05.2025 №4434-ІХ, тобто з 04.09.2025. 
Отже, у цьому випадку строк позовної давності Товариство не пропустило.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги.
Як зазначено у п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах. З тим, щоб дотриматися принципу справедливого суду, обґрунтування рішення повинно засвідчити, що суддя справді дослідив усі основні питання, винесені на його розгляд.
Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини та основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Суду у справі Трофимчук проти України, no. 4241/03 від 28.10.2010).
Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі ст. 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, №63566/00, §23, ЄСПЛ, від 18.07.2006).
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права (ст. 276 ГПК України).

Судові витрати.
У зв`язку з відсутністю підстав для задоволення апеляційної скарги витрати за її подання відповідно до ст. 129 ГПК України покладаються на апелянта.

Керуючись ст. 74, 129, 269, 275-277, 281-284 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд

У Х В А Л И В :

1. Апеляційну скаргу фізичної особи-підприємця Симоненко Наталії Анатоліївни на рішення Господарського суду Сумської області від 06.02.2026 у справі №915/1875/25 залишити без задоволення.

2. Рішення Господарського суду Сумської області від 06.02.2026 у справі №915/1875/25 залишити без змін. 

3. Судові витрати, пов`язані з поданням апеляційної скарги, покласти на скаржника.

4. Справу повернути до суду першої інстанції.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Постанова апеляційної інстанції може бути оскаржена до Верховного Суду в порядку та в строк, передбачені ст. 287 - 289 ГПК України, за наявності підстав, визначених ч. 3 ст. 287 ГПК України. 

Головуючий суддя О.О. Євсіков 

Судді В.А. Корсак

С.О. Алданова