Справа № 214/1674/26 
2/212/5473/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
25 червня 2026 року м. Кривий Ріг
Покровський районний суд міста Кривого Рогу у складі головуючого судді Колочко О.В., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,
В С Т А Н О В И В:
Позивач Товариство з обмеженою відповідальністю ««Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі – позивач, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал»), через систему «Електронний суд», звернувся з позовом до відповідача ОСОБА_1 (далі - відповідач, ОСОБА_1 ), в якому просив стягнути з останнього заборгованість за кредитним договором у розмірі 20 900 гривень, судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 2 662,40 гривень, та витрати на правничу допомогу у розмірі 10 000 гривень.
В обґрунтування позову зазначив, що 12 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір №1437657 у відповідності до умов якого відповідач отримав кредит у розмірі 2 000 гривень на платіжну карту, на умовах строковості, зворотності та платності. 24 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу №24122024, у відповідності до умов якого, Товариство з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» відступило позивачу належне йому право вимоги до Відповідача коштів, право на одержання яких належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит», а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача в сумі 18 700 гривень. Позивачем відповідачу нараховано проценти за 44 календарних дні у сумі 2 200 гривень. 
Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 24 квітня 2026 року цивільну справу передано за підсудністю на розгляд Покровського районного суду міста Кривого Рогу.
Ухвалою судді від 02 червня 2026 року відкрито провадження у справі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи, роз`яснено сторонам їх право, порядок та строки на подачу заяв по суті справи, за клопотанням позивача витребувано докази у справі.
Відповідач правом подання відзиву на позов не скористався, жодних клопотань, заяв по суті справи не подавав.
Згідно вимог ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
За змістом ст. 279 ЦПК України розгляд справи у порядку спрощеного позовного провадження здійснюється судом за правилами, встановленими цим Кодексом для розгляду справи в порядку загального позовного провадження, з особливостями, визначеними у цій главі. Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. При розгляді справи у порядку спрощеного провадження суд досліджує докази і письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи.
Перевіривши матеріали справи, вирішивши питання чи мали місце обставини, якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються, чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи, та докази на їх підтвердження, які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин, яку правову норму належить застосувати до цих правовідносин, суд приходить до висновку про часткове задоволення позову з таких підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 13 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Згідно ст. 12 ЦПК України кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Судом встановлено та підтверджено матеріалами справи, що 12 лютого 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та ОСОБА_1 в електронній формі був укладений договір про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний», за умовами якого позивач надав відповідачу кредит у розмірі 2000 грн зі сплатою процентів за користування кредитними коштами строком на 360 днів у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, а відповідач у свою чергу зобов`язався одержати та повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними та виконати інші обов`язки, передбачені договором. Договір підписано електронним підписом одноразовим ідентифікатором Р210 12.02.2024 22:02:53.
У Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є додатком № 1 до договору про надання споживчого кредиту №1437657 від 12 лютого 2024 року визначено детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів.
Паспорт споживчого кредиту і Таблиця підписані відповідачем електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
На виконання умов вказаного договору ТОВ «Слон Кредит» 12.02.2024 надало відповідачу кредит в сумі 2 000 грн шляхом перерахування коштів за реквізитами платіжної картки № НОМЕР_1 , зазначеними відповідачем у договорі №1437657 від 12 лютого 2024 року, що підтверджується інформацією ТОВ «Пейтек», АТ «Універсал Банк». 
У зв`язку з неналежним виконанням зобов`язань позичальником щодо повернення кредиту та сплати процентів за договором виникла заборгованість у загальному розмірі 18 700 гривень, з якої заборгованість за тілом кредиту 2 000 гривень, заборгованість за процентами 15 700 гривень, штрафні санкції 1 000 гривень, що підтверджується розрахунком заборгованості за кредитним договором №1437657 від 12 лютого 2024 року ТОВ «Слон Кредит».
24 грудня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» укладено договір факторингу №24122024, у відповідності до умов якого, Товариство з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» відступило позивачу належне йому право вимоги до Відповідача коштів, право на одержання яких належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит». 
Відповідно до витягу з реєстру боржників до Договору факторингу №24122024 від 24.12.2024 позивач набув права грошової вимоги до відповідача ОСОБА_1 по кредитному договору №1437657 від 12 лютого 2024 року в сумі 18 700 гривень, з якої заборгованість за тілом кредиту 2 000 гривень, заборгованість за процентами 15 700 гривень, штрафні санкції 1 000 гривень.
Отже Товариство з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» відступило позивачу право вимоги від ОСОБА_1 належного виконання всіх грошових та інших зобов`язань, право на одержання яких належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Слон Кредит» на підставі договору №1437657 від 12 лютого 2024 року, а позивач набув право вимоги грошових коштів від відповідача. 
За період з 25.12.2024 по 06.02.2025 новий кредитор нарахував проценти у сумі 2 200 грн.
Частиною 1 статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини 1 статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно з частинами 1 і 2 статті 207 ЦК України у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони, або надсилалися ними до інформаційно-телекомунікаційної системи, що використовується сторонами. У разі якщо зміст правочину зафіксований у кількох документах, зміст такого правочину також може бути зафіксовано шляхом посилання в одному з цих документів на інші документи, якщо інше не передбачено законом.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» (далі - Закон) зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до частин 7 і 12 статті 11 Закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Положеннями статті 12 Закону у редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин, визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-комунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі (частина 2 статті 639 ЦК України).
Зі змісту договору про надання споживчого кредиту №1437657 від 12 лютого 2024 року вбачається, що ОСОБА_1 підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором.
У такий же спосіб відповідач підписав Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит і Паспорт споживчого кредиту.
Кредитний договір містить персональні дані відповідачки, зокрема, рнокпп, дані паспорта, місце проживання, електронну адресу, номер мобільного телефону. Також в кредитному договорі визначено порядок та умови надання кредиту, сплати процентів.
Зазначений договір не визнаний судом недійсним, а тому в силу статті 204 ЦК України діє презумпція правомірності правочину.
За приписами пункту 1 частини 1 статті 512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Правочин щодо заміни кредитора у зобов`язанні вчиняється у такій самій формі, що і правочин, на підставі якого виникло зобов`язання, право вимоги за яким передається новому кредиторові (частина 1 статті 513 ЦК України).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Отже, відступлення права вимоги є договірною передачею вимог первісного кредитора новому кредиторові та відбувається на підставі укладеного між ними правочину.
Частиною 1 статті 1077 ЦК України визначено, що за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
За договором факторингу №24122024 від 24.12.2024, укладеним між ТОВ «Слон Кредит» і ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошових зобов`язань та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, суми грошових вимог та інші дані зазначені в Реєстрі боржників, який є невід`ємною частиною договору (пункт 1.1).
Витягом з Реєстру боржників підтверджено відступлення ТОВ «Слон Кредит» на користь ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» права вимоги за договором про надання споживчого кредиту №1437657 від 12 лютого 2024 року, укладеного із ОСОБА_1 .
За змістом частини 1 статті 1078 ЦК України предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованість за кредитним договором №1437657 від 12 лютого 2024 року у розмірі 19 900 гривень, яка складається заборгованості за тілом кредиту 2 000 гривень, заборгованості за процентами 17 900 гривень.
Що стосується позовних вимог про стягнення штрафу суд вважає в цій частині позов не підлягає задоволенню з таких підстав.
У змісті позовної заяви позивач вимагає стягнення 1 000 гривень штрафу за кредитним договором. 
Відповідно до пункту 18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України № 64/2022 від 24 лютого 2022 року «Про введення воєнного стану в Україні» у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні введено воєнний стан з 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який неодноразово продовжено і триває по теперішній час.
Також, Верховний Суд у своїй постанові від 31.01.2024 року № 183/7850/22 (61-14740св23) зазначив тлумачення п.18 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України, що свідчить, що законодавець передбачив особливості у регулюванні наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання) певних грошових зобов`язань: в періоді існування особливих правових наслідків. Таким є період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування; в договорах на які поширюються специфічні правові наслідки. Такими є договір позики, кредитний договір, і в тому числі договір про споживчий кредит; у встановленні спеціальних правових наслідків прострочення виконання (невиконання, часткового виконання). Такі наслідки полягають в тому, що позичальник звільняється від відповідальності, визначеної ч. 2 ст.625 ЦК, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення.
Враховуючи зазначені положення закону стягнення пені/штрафу у розмірі 550 гривень за договором без номера від 28 січня 2025 року, тобто у період дії воєнного стану, не відповідає вимогам закону, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Отже, підсумовуючи вищенаведене, суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог, а саме про стягнення з Відповідача на користь Позивача заборгованість за договором про надання споживчого кредиту №1437657 від 12 лютого 2024 року у розмірі 19 900 гривень, що складається з заборгованості за кредитом у розмірі 2 000 гривень, заборгованості за відсотками у розмірі 17 900 гривень, у стягненні пені/штрафу у розмірі 1000 гривень - відмовити. 
Питання про розподіл судових витрат суд вирішує відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України, а саме судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Оскільки суд прийшов до висновку про часткове задоволення позовних вимог, з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати по сплаті судового збору пропорційно розміру задоволених позовних вимог в розмірі 2 535,14 гривень.
Разом з тим, частиною четвертою статті 137 ЦПК України визначено, що розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Відповідно до частини третьої статті 141 ЦПК України при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору з урахуванням ціни позову, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, безпідставне завищення позивачем позовних вимог тощо; дії сторони щодо досудового вирішення спору та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялися.
Відповідно до частини восьмої статті 141 ЦПК України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. У разі неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Підсумовуючи, можна зробити висновок, що ЦПК України передбачено такі критерії визначення та розподілу судових витрат: 1) їх дійсність; 2) необхідність; 3) розумність їх розміру, з урахуванням складності справи та фінансового стану учасників справи.
Верховний Суд у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду в постанові від 05 вересня 2022 року в справі № 1519/2-5034/11 висловив висновок про застосування норми права та вказав, що для приватного права апріорі є притаманною така засада як розумність. Розумність характерна та властива як для оцінки/врахування поведінки учасників цивільного обороту, тлумачення матеріальних приватно-правових норм, що здійснюється при вирішенні спорів, так і тлумачення процесуальних норм.
Судом встановлено, що між ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» та адвокатом Столітнім М.М. 10 грудня 2024 року було укладено Договір про надання правової допомоги №10/12-2024, як вбачається з акту №15256 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору №10/12-2024 від 10 грудня 2024 року адвокатом Столітнім М.М. було надано ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» правові послуги на суму 10000 грн. 
Суд, виходячи з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, враховуючи конкретні обставини справи, дійшов переконання, що заявлені позивачем до відшкодування витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 000 гривень є обґрунтованими та доведеними, і підлягають стягненню з відповідача на користь позивача.
На підставі викладеного та керуючись ст. 2, 10, 12, 13, 77-81, 141, 178, 263-265, 268, 273, 274, 279,  ЦПК України, суд
У Х В А Л И В: 
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково. 
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитним договором №1437657 від 12 лютого 2024 року в розмірі 19 900 (дев`ятнадцять тисяч дев`ятсот) гривень.
В іншій частині позову відмовити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» витрати на оплату судового збору в сумі 2 535 (дві тисячі п`ятсот тридцять п`ять) гривень 14 коп., витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000 (десять тисяч) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Відповідно до ч. 6 ст.259 ЦПК України, якщо справа розглянута у порядку спрощеного провадження, залежно від складності справи складання повного рішення суду може бути відкладено на строк - не більш як п`ять днів з дня закінчення розгляду справи.
Відповідно до ч. 5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал», ЄДРПОУ 44559822, юридична адреса: м. Київ, вул. Набережно-Корчутавська, 27 прим. 2.
Відповідач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 . 
Повне судове рішення складено та підписано 25 червня 2026 року.

Суддя:            О.  В.  Колочко