Єдиний унікальний номер: 448/108/26 
Провадження № 2/448/323/26

Р І Ш Е Н Н Я
І м е н е м У к р а ї н и
(повний текст)

01.05.2026 року Мостиський районний суд Львівської області в складі:
головуючого судді Кічака Ю.В., 
при секретарі судового засідання Романченко І.А.,
розглянувши у відкритому підготовчому судовому засіданні в залі суду м.Мостиська цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович, про встановлення юридичного факту та визнання права власності,-
В С Т А Н О В И В:

Позивачка ОСОБА_1 звернулася до суду із зазначеним позовом, покликаються на те, що житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що по АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області відносився до суспільної групи «колгоспний двір» та станом на 15.04.1991 року головою такого був ОСОБА_2 , 1928 р.н., а членом такого була ОСОБА_3 , 1932 р.н. - дружина, а тому, виходячи із принципу рівності часток у майні колгоспного двору, кожен із даних осіб володіли, станом на 15.04.1991р., часткою у розмірі по 1/2 у такому майні.
Вказувала, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер голова двору ОСОБА_2 , після смерті якого відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на 1/2 частку у майні колгоспного двору. Ствердила, що після смерті ОСОБА_2 спадщину прийняла дочка останнього - ОСОБА_1 (позивачка). На частину спадкового майна спадкоємиці ОСОБА_1 було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом. З огляду на що вважає, що вона, позивачка ОСОБА_1 стала власником 1/2 частки спірного будинковолодіння, яку успадкувала в порядку спадкування за законом.
Зазначила, що ІНФОРМАЦІЯ_2 померла ОСОБА_4 , після смерті якої відкрилась спадщина на належне йому майно, в тому числі на 1/2 частки житлового будинку з господарськими будівлями та спорудами, що по АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області. Ствердила, що після смерті ОСОБА_4 спадщину прийняли позивачка ОСОБА_1 . Факт прийняття нею спадщини стверджується поданою до нотаріуса заявою про прийняття спадщини. 
Стверджує, що з метою оформлення своїх спадкових прав позивачка звернулися до нотаріуса, однак у позасудовому порядку отримати свідоцтва про право на спадщину на спірний житловий будинок не має можливості, так як такий відносився до суспільної групи «колгоспний двір», а тому позивачка позбавлена можливості реалізувати та оформити свої спадкові права в позасудовому порядку.
З огляду на наведені обставини, просить суд ухвалити рішення, яким встановити факт належності запису в погосподарській книзі №4 по селу Тамановичі за 1986-1990 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 , погосподарській книзі №4 по селу Тамановичі за 1991-1995 роки, особовий рахунок № НОМЕР_2 , а саме те, що запис « ОСОБА_3 », 1932 року народження, дружина», належить ОСОБА_4 ,1932 року народження, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також визнати за нею, (позивачкою ОСОБА_1 ) право власності на житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами по АДРЕСА_1 .
Ухвалою судді від 27.01.2026 року позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі; ухвалено провести розгляд справи в порядку загального позовного провадження; встановлено учасникам справи строки для подання заяв по суті (відзиву, відповіді на відзив, заперечення на відповідь).
Позивачка ОСОБА_1  в підготовче судове засідання не з`явилась, однак в прохольній частині позову просила розгляд справи проводити у її відсутності. 
Представник відповідача - Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської областів судове засідання не з`явився, проте подав заяву, в якій зазначив, що позовні вимоги визнають та просить розглядати справу у їх відсутності.
Третя особа - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Р.С. про дату, час та місце розгляду справи був повідомлений належним чином, однак в підготовче судове засідання не з`явився, проте надіслав заяву-повідомлення від 27.02.2026р.; копії сторінок із спадкової справи за №1056/2016, заведеної після смерті ОСОБА_2 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , копії сторінок із спадкової справи за №168/2025, заведеної після смерті ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також клопотання про здійснення розгляду даної справи у його відсутності.
Оскільки розгляд справи відбувся за відсутності учасників справи, то відповідно до ч.2 ст.247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалось.
У ч.4 ст.206 ЦПК України зазначено, що у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову.
Дослідивши подані документи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, суд приходить до висновку, що позов слід задовольнити з наступних підстав.
Згідно ст.4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів.
Частиною 1 статті 13 ЦПК України передбачено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи. Кожна сторона повинна довести обставин, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, що врегульовано частиною 3 ст.12 ЦПК України.
Пленум Верховного Суду України у своїй Постанові №7 від 30.05.2008р. «Про судову практику у справах про спадкування» (пункт 2) роз`яснив, що справи про спадкування розглядаються за правилами позовного провадження, якщо особа звертається до суду з вимогою про встановлення фактів, що мають юридичне значення, які можуть вплинути на права та обов`язки інших осіб та (або) за наявності інших спадкоємців і спору між ними.
З цих підстав суд вважає, що позовні вимоги про встановлення факту належності запису в погосподарській книзі та про визнання права власності на спадкове майно повинні розглядатися одночасно за правилами позовного провадження.
Судом встановлено, що будинковолодіння по  АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області відносилося до суспільної групи «колгоспний двір», головою якого був ОСОБА_2 , 1928 р.н., а членом такого була ОСОБА_3 , 1932 р.н. - дружина, що підтверджується випискою із по-господарської книги по селі Тамановичі, - про суспільну групу двору та склад його членів станом з 01.04.1988-15.04.1991р.р. Всі зазначені члени колгоспного двору станом на 15.04.1991 року зберегли право на частку в майні такого.
Згідно вимог ст.7 Конституції СРСР 1936 року колгоспним двором є родинно-трудове об`єднання осіб, всі або більшість працездатних членів якого є членами колгоспу, беруть участь особистою працею в колгоспному виробництві, отримують основні доходи від суспільного господарства колгоспу і, крім того, ведуть особисте підсобне господарство на присадибній земельній ділянці.
Відповідно затверджених ЦСУ СРСР 13 квітня 1979 року № 11215 «Вказівок по веденню по-господарського обліку в сільських радах народних депутатів», визначення в сільській місцевості громадського типу господарства в погосподарській книзі та відомостей щодо членів колгоспного двору, що має правове значення, було покладено на сільські ради.
Надалі порядок ведення по-господарського обліку в сільських радах визначався Вказівками по веденню по-господарського обліку в сільських Радах народних депутатів, затвердженими постановою Державного комітету статистики СРСР від 12 травня 1985 року № 5-24/26, а згодом - Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.
Згідно з п.9 зазначених Вказівок окремим господарством є особи, що проживають разом та ведуть спільне домашнє господарство.
Відповідно до змісту Вказівок №5-24/26 і №69 суспільна група господарства визначалась залежно від роду занять голови господарства (сім`ї). Особи, які працюють у колгоспі, але не є членами колгоспу, належать до суспільної групи робітників або службовців залежно від займаної посади.
Згідно Закону України «Про власність» від 15.04.1991 року, пункту 6 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» № 20 від 22.12.1995 року, право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба).
Відповідно до ст.ст.120, 123 ЦК УРСР (в редакції 1963 року), чинного на час існування колгоспних дворів, майно колгоспного двору належало його членам на праві сумісної власності. Розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору.
Спори щодо майна колишнього колгоспного двору мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору.
Виходячи з вимог ст.ст.120, 123 ЦК України в редакції 1963 року, які діяли станом на 15.04.1991р. і регулювали власність колгоспного двору, право на майно колгоспного двору (спірне будинковолодіння) в рівних частках мали: ОСОБА_2 та ОСОБА_3 , тобто кожен по 1/2 частці будинковолодіння за вищевказаною адресою.
ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилась спадщина внаслідок смерті  ОСОБА_2 .
Відповідно до роз`яснень, викладених у п.1 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику у справах про спадкування» від 30 травня 2008 року №7 Спадкові відносини в Україні регулюються Цивільним кодексом України 2003 року (ЦК), законами України "Про нотаріат", «;Про міжнародне приватне право», іншими законами та підзаконними нормативними актами, як нормами матеріального та процесуального права. Відносини спадкування регулюються правилами ЦК України, якщо спадщина відкрилась не раніше 1 січня 2004 року. У разі відкриття спадщини до зазначеної дати застосовується чинне на той час законодавство, зокрема, відповідні правила ЦК УРСР, у тому числі щодо прийняття спадщини. У разі, коли спадщина, відкрилась до набуття чинності ЦК і строк на її прийняття не закінчився до 1 січня 2004 року, спадкові відносини регулюються цим Кодексом.
Згідно ст.524 ЦК України в редакції 1963 року спадкування здійснюється за законом і за заповітом. Спадкування за законом має місце, коли і оскільки воно не змінене заповітом. Якщо немає спадкоємців ні за законом, ні за заповітом, або жоден з спадкоємців не прийняв спадщини, або всі спадкоємці позбавлені заповідачем спадщини, майно померлого за правом спадкоємства переходить до держави.
Відповідно до ст.534 ЦК України 1963 року кожний громадянин може залишити за заповітом усе своє майно або частину його (не виключаючи предметів звичайної домашньої обстановки і вжитку) одній або кільком особам як тим, що входять, так і тим, що не входять до кола спадкоємців за законом, а також державі або окремим державним, кооперативним та іншим громадським організаціям.
У відповідності до ч.1 ст.529 ЦК України 1963 року при спадкуванні за законом спадкоємцями першої черги є, в рівних частках, діти (у тому числі усиновлені), дружина (чоловік) і батьки (усиновителі) померлого. 
Відповідно до ст.548 ЦК України 1963 року для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини.
Згідно ст.ст.548, 549 ЦК України 1963 року (діяли на момент відкриття спадщини), для придбання спадщини необхідно, щоб спадкоємець її прийняв. Не допускається прийняття спадщини під умовою або з застереженнями. Прийнята спадщина визнається належною спадкоємцеві з моменту відкриття спадщини. Визнається, що спадкоємець прийняв спадщину: 1) якщо він фактично вступив в управління або володіння спадковим майном; 2) якщо він подав державній нотаріальній конторі за місцем відкриття спадщини заяву про прийняття спадщини. Зазначені в цій статті дії повинні бути вчинені протягом шести місяців з дня відкриття спадщини.
Таким чином, за ст.549 ЦК України спадкоємець вважається таким, що фактично прийняв спадщину, якщо він довів, що він вступив в управління або користування спадковим майном.
Отже, оскільки спадкодавець ОСОБА_2 помер ІНФОРМАЦІЯ_1 , то відповідно до Прикінцевих та перехідних положень ЦК України на вказані правовідносини поширюється дія ЦК УРСР від 18.07.1963 року.
До складу даної спадщини входило право на 1/2 частку будинку з господарськими будівлями та спорудами по АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, що належало спадкодавцю, як члену колгоспного двору.
Спадкодавець ОСОБА_2 за життя своїм майном не розпорядився, заповіту не склав. У зв`язку з відсутністю заповіту, спадкування здійснюється за законом.
Як вбачається з матеріалів справи, зокрема з копій сторінок спадкової справи №1056/2016, заведеної після смерті ОСОБА_2 , котрий помер  ІНФОРМАЦІЯ_1 , саме дочка останнього - ОСОБА_1 (позивачка) прийняла спадщину та звернулась в нотаріальну контору із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину та на частину спадкового майна спадкоємиці ОСОБА_1 було видано Свідоцтво про право на спадщину за законом.
Таким чином, ОСОБА_1 стала фактичним власником 1/2 частин у спірному будинковолодінні за адресою: АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, яку успадкував в порядку спадкування після смерті батька ОСОБА_2 ).
Інші можлива спадкоємиця, а саме ОСОБА_4 , відповідно дружина спадкодавця  ОСОБА_2 , заявила про відмову від належної їй частки у спадщині, яка б належали такій за законом, після смерті останньго, що стверджується матеріалам спадкової справи за №1056/2016.
ІНФОРМАЦІЯ_2 відкрилась спадщина внаслідок смерті  ОСОБА_4 .
До складу даної спадщини входило право власності на 1/2 частку будинковолодіння, що за адресою:  АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області, яка належала їй як члену колгоспного двору.
Як вбачається з матеріалів справи, спадкодавця ОСОБА_4 , за життя своїм майном розпорядилася, а саме 06.12.2002р. склала заповіт, яким усе своє майно заповіла дочці -ОСОБА_1 (позивачці). Даний заповіт зареєстрований у реєстрі нотаріальних дій за №110.
Відповідно до копій сторінок спадкової справи №168/2025, заведеної після смерті ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 , позивачка ОСОБА_1 , як спадкоємець за заповітом, спадщину після смерті останньої прийняла так як звернулася до нотаріуса з заявою про прийняття спадщини для оформлення своїх спадкових прав та отримала Свідоцтва про право на спадщину за заповітом на частину спадкового майна.
Таким чином, ОСОБА_1 стала фактичним власником спірного будинковолодіння за адресою:  АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 № 807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області.
Щодо встановлення факту належності запису в погосподарських книгах, то з даного приводу суд зазначає наступне.
В силу ч.2 ст.315 ЦПК України в судовому порядку можуть бути встановлені також інші факти, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб, якщо законом не визначено іншого порядку їх встановлення..
Відповідно до п.7 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року за № 5 «Про судову практику в справах про встановлення фактів, що мають юридичне значення» із змінами і доповненнями, внесеними постановою Пленуму Верховного Суду України від 25.05.1998року №15, суд вправі розглядати справи про встановлення юридичних фактів, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки.
Встановлення факту належності запису в погосподарській книзі №4 по селу Тамановичі за 1986-1990 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 , погосподарській книзі №4 по селу Тамановичі за 1991-1995 роки, особовий рахунок № НОМЕР_2 , а саме те, що запис « ОСОБА_3 », 1932 року народження, дружина», належить ОСОБА_4 ,1932 року народження, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 необхідно для оформлення спадкових прав.
Згідно зі свідоцтвом про одруження серії НОМЕР_3 від 12.07.1960 року, ОСОБА_2 , 1932 року народження, та ОСОБА_5 , 1932 року народження, зареєстрували шлюб 12 липня 1960 року, про що складено актовий запис №4. Після реєстрації шлюбу дружині присвоєно прізвище « ОСОБА_6 ».
Із довідки №15 від 16.01.2026 року, виданої виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, вбачається, що у погосподарських книгах по селу Тамановичі за 1986-1988 та 1991-1995 роки у господарстві, головою якого був ОСОБА_2 , допущено помилку у по батькові його дружини. Правильно слід зазначати: « ОСОБА_4 ».
Із свідоцтва про смерть ОСОБА_4 вбачається, що датою її народження є ІНФОРМАЦІЯ_3 .
Крім того, з копій погосподарських книг по селу Тамановичі за 1986-1990 роки, 1991-1995 роки, 1996-2000 роки та 2022-2025 роки вбачається, що у графі «Список членів господарства» дата народження ОСОБА_3 зазначена як « ІНФОРМАЦІЯ_4 », а у графі «Відношення до голови сім`ї» зазначено - «дружина».
Встановлення зазначеного факту має юридичне значення, так як дає позивачці підстави для реалізації свого права на оформлення спадщини, тому суд вважає можливим позовні вимоги в цій частині задовольнити та встановити наступний факт, а саме те, що запис « ОСОБА_3 », 1932 року народження, дружина», належить ОСОБА_4 ,1932 року народження, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Слід зазначити те, що нотаріусом позивачці було відмовлено у вчиненні нотаріальної дії - у видачі свідоцтва про право на спадщину на дане спадкове майно - спірний житловий будинок з господарськими будівлями і спорудами, така відмова була зумовлена відсутністю належних правовстановлюючих документів, виданих на ім`я спадкодавця. Нотаріус роз`яснив позивачці можливість реалізації права на спадкування вказаного житлового будинку в судовому порядку.
Інструкція про порядок реєстрації будинків та домоволодінь у містах і селищах міського типу Української РСР, затверджена заступником Міністра комунального господарства Української РСР 31 січня 1966 року, яка втратила чинність на підставі наказу Держжитлокомунгоспу України від 13 грудня 1995 року №56, передбачала обов`язкову реєстрацію (інвентаризацію) будинків і домоволодінь у межах міст і селищ (п.4 Інструкції), в тому числі й на підставі записів у погосподарських книгах (п. 20 Інструкції).
Тобто записи у погосподарських книгах визнавались в якості актів органів влади (публічних актів), що підтверджують право приватної власності.
Так, до 01.01.2013р. державна реєстрація права особи на частку у майні колгоспного двору здійснювалась МБТІ, відповідно до Тимчасового положення про порядок державної реєстрації права власності та інших речових прав на нерухоме майно, затвердженим наказом Міністерства юстиції України №7/5 від 07.02.2002 року на підставі рішення, яке виносилось сільською радою про розподіл часток майна колгоспного двору.
Пунктом 2 розділу II «Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» та інших законодавчих актів України» (зі змінами, внесеними згідно із Законом України від 09.12.2011 року № 4152- VI) визначено, що державна реєстрація речових прав на нерухоме майно в порядку визначеному цим Законом, буде здійснюватися з 1 січня 2013 року.
З 1 січня 2013 року право власності на нерухоме майно посвідчуються на загальних засадах, свідоцтвом про право власності, що видає державний реєстратор прав з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, відповідно до Закону України «Про державну реєстрацію речових прав майно та їх обтяжень». Згідно з вимогами, які визначені ст.19 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державний реєстратор з 01.01.2013 року, не посвідчує прав власності на об`єкт нерухомого майна та не видає свідоцтва про права власності на підставі рішення сільської ради про розподіл часток майна колгоспного двору між його співвласниками.
Отже, через відсутність належних правовстановлюючих документів на спірний будинок з господарськими спорудами за вищевказаною адресою та через належність такого до суспільної групи «колгоспний двір», а також відсутність документів, які підтверджують факт належності запису в по господарських книгах, право позивачки ОСОБА_1 на спірне будинковолодіння не може бути вирішено в позасудовому порядку, у зв`язку з чим така звернулися до суду із вказаним позовом.
Вказані обставини сторонами не оспорюються та підтверджуються наявними у справі письмовими доказами, а саме: копією свідоцтва про смерть спадкодавця ОСОБА_2 , серії НОМЕР_4 ; копією сторінок із спадкової справи №1056/2016, заведеної після смерті ОСОБА_2 , котрий помер ІНФОРМАЦІЯ_1 ; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №84322261 від 27.02.2026р. (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №84322272 від 27.02.2026р. (заповіти/спадкові договори); копією свідоцтва про смерть спадкодавиці ОСОБА_4 , серії НОМЕР_5 ; копією сторінок із спадкової справи №168/2025, заведеної після смерті ОСОБА_4 , котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 ; інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №84322291 від 27.02.2026р. (спадкові справи та видані на їх підставі свідоцтва про право на спадщину) та інформаційною довідкою зі Спадкового реєстру №84322299 від 27.02.2026р. (заповіти/спадкові договори); листом-повідомленням нотаріуса про відмову у оформленні спадкових прав на спірне будинковолодіння; копією технічного паспорта на спірне будинковолодіння; копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_3 від 12.07.1960 року; довідками, виданими виконавчим комітетом Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області; копією паспорта позивачки ОСОБА_1 ; копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_6 від 13.07.1968 року; копією свідоцтва про одруження серії НОМЕР_7 від 28.10.1989 року; та іншими матеріалами справи.
Статтею 55 Конституції України передбачено право кожного на захист своїх прав і свобод від порушень і протиправних посягань будь-якими не забороненими законом засобами.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до статті 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Одним із способів захисту цивільних прав та інтересів є, зокрема, визнання права.
Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлена судом (стаття 328 ЦК України).
Відповідно до ст. 392 ЦК України власник майна може пред`явити позов про визнання його права власності, якщо це право оспорюється або не визнається іншою особою, а також у разі втрати ним документа, який засвідчує його право власності.
Права власника майна підлягають захисту шляхом пред`явлення позову про визнання права на належне йому майно за умови, якщо власник не може належним чином реалізувати свої правомочності у зв`язку з наявністю щодо цього права сумнівів або претензій з боку третіх осіб.
Відповідно до ч.3 ст.12, ст.81 цього Кодексу, кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Докази мають бути належними і допустимими у відповідності до вимог ст.ст.77-78 ЦПК України.
Відповідно до ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Узагальнюючи, судприходить до висновку, що є всі підстави для визнання за позивачкоюОСОБА_1 права власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020р. №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області.
Окрім цього, суд вважає, що позовні вимоги ОСОБА_1 про встановлення факту належності запису в по господарських книгах також підлягають задоволенню, з наведених вище мотивів і підстав. 
Керуючись ст.ст.12, 13, 76-81, 133, 141, ч.3 ст.200, ч.4 ст.206, 247, 258, 259, 264, 265, 268 ЦПК України, суд,-
В И Р І Ш И В:
Позов ОСОБА_1 до Шегинівської сільської ради Яворівського району Львівської області, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору - приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович, про встановлення юридичного факту та визнання права власності - задовольнити.
Встановити факт належності запису в погосподарській книзі №4 по селу Тамановичі за 1986-1990 роки, особовий рахунок № НОМЕР_1 , погосподарській книзі №4 по селу Тамановичі за 1991-1995 роки, особовий рахунок № НОМЕР_2 , а саме те, що запис « ОСОБА_3 », 1932 року народження, дружина», належить ОСОБА_4 ,1932 року народження, котра померла ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на житловий будинок з господарськими будівлями та спорудами, що знаходиться за адресою:  АДРЕСА_1 (до набрання чинності постановою Верховної Ради України від 17.07.2020 №807-ІХ «Про утворення та ліквідацію районів» - «Мостиського району») Львівської області.
Рішення суду може бути оскаржено в апеляційному порядку до Львівського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Учасник справи, якому повне рішення не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 11.05.2026 року.
Відомості про учасників справи: 
Позивачка:  ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , уродженка с.Тамановичі Мостиського району Львівської області, проживає та зареєстрована за адресою:  АДРЕСА_2 , РНОКПП - НОМЕР_8 ;
Відповідач: Шегинівська сільська рада Яворівського району Львівської області, (місцезнаходження: с.Шегині, вул.Героїв України, 184, Яворівського району Львівської області, код ЄДРПОУ: 04371928);
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору: приватний нотаріус Яворівського районного нотаріального округу Львівської області Яксманицький Роман Степанович, місцезнаходження: 81300, м.Мостиська, вул.Грушевського, 22, Яворівського району Львівської області.

Суддя Ю.В.Кічак