Справа № 504/1099/16-ц 
Номер провадження 2/504/37/26 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
21.05.2026	с-ще Доброслав 	

Доброславський районний суд Одеської області в складі:
головуючої судді Вінської Н.В.
секретарі судових засідань Коцар А.М.
за участю позивачки ОСОБА_1 
представника позивача – адвоката Зайцева М.П.
розглянувши у відкритому судовому засіданні селище Доброслав Одеської області справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення будівлі, -

встановив:
08.04.2016 року позивачка ОСОБА_1 звернулась до суду з позовом до відповідача ОСОБА_2 посилаючись на те, що вона є власницею земельної ділянки та будинку розташованих за адресою АДРЕСА_1 . Відповідач ОСОБА_2 є власником суміжної земельної ділянки по АДРЕСА_2 та 2011 року здійснює на вказаній ділянці будівництво багатоповерхового будинку, межі якого впритул наближені до її земельної ділянки та розташованих на ній будівель. Відповідно до діючих санітарно-будівельних, пожежних норм будівництво будинку на зазначеній відстані (менше 6-ти метрів до меж іншої земельної ділянки неможливе без згоди сусідів іншої земельної ділянки. Проте такої згоди на будівництво будинку впритул наближеного до ділянки, що перебуває у її власності вона не надавала. Відповідно до ст. 103 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок повинні обирати такі способи використання земельних ділянок відповідно до їх цільового призначення, при яких власникам, землекористувачам сусідніх земельних ділянок завдається найменше незручностей (затемнення, задимлення, неприємні запахи, шумове забруднення тощо). Згідно ст. 104 Земельного кодексу України, власники та землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати припинення діяльності на земельній ділянці, здійснення якої може призвести до шкідливого впливу на здоров`я людей, тварин, повітря, земельні ділянки та інше. Здійснюючи будівництво із порушенням будівельних стандартів та за відсутності її особистої обов`язкової згоди відповідач завдає позивачці значної шкоди, а саме: в процесі будівництва на ї будівлі і подвір`я подає будівельне сміття, що призводить до їх суттєвого пошкодження, будівельна діяльність призводить до руйнування її будівель – поява тріщин, розламів тощо. Взимку льодяні бурульки та снігові лавини падають на її подвір`я. У зв`язку з чим, незаконне будівництво з боку відповідача суттєво порушує її права, через що вона зверталась до відповідних органів (міліція, Департамент ДАБІ), проте жодних дієвих заходів вчинено не було, через що вона вимушена звернутись до суду з вимогами про припинення будівництва, припинення дій, які порушують її право, а також про знесення вже побудованої частини будівлі, прилеглої до її земельної ділянки на відстані 6-ти метрів та відновлення становища, яке існувало до його порушення. 
02.03.2017 року позивачка подала уточнений позов до відповідача відповідно до якого просила суд: 1. Зобов`язати ОСОБА_2 припинити будівництво будинку за адресою АДРЕСА_2 ; 2. Відремонтувати її будинок від тріщин, внаслідок будівництва відповідача; 3. Зобов`язати ОСОБА_2 знести будівлю за адресою АДРЕСА_2 ; 4. Відшкодувати їй моральні збитки за її переживання та духовні страждання напротязі 4-х років в сумі 10 т. гр.( а.с.49-50).
20.03.2018 року позивачка уточнила та збільшила розмір позовних вимог залучивши до участі у розгляді справи в якості третьої особи Департамент державної архітектурно- будівельної інспекції в Одеській області та просила суд:
1. визнати побудований ОСОБА_2 житловий будинок за адресою АДРЕСА_2 самочинно. Самовільно забудованою спорудою без належно погодженої документації з державними органами, органами місцевого самоврядування, з порушенням вимог державних будівельних норм, без узгодження з нею та порушенням її прав і законних інтересів;
2. зобов`язати ОСОБА_2 припинити будівництво будинку за адресою АДРЕСА_2 ;
3. зобов`язати ОСОБА_2 усунути перешкоди в користуванні ОСОБА_1 , своєю власністю шляхом знесення за його рахунок самочинно забудованого будинку за адресою АДРЕСА_2 ;
4. стягнути з ОСОБА_2 , як відшкодування завданої їй матеріальної та моральної шкоди у розмірі 31 396 грн. на її користь .
У судовому засіданні позивачка ОСОБА_1 та її представник – адвокат Зайцев Микола Павлович усі позовні вимоги подані протягом розгляду справи у суді підтримали, просили їх задовольнити у повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_2 у призначені судові засідання жодного разу не з`явився. Судом здійснювались належні виклики відповідача, однак до суду поверталися конверти з судовими повістками відповідно до яких направлена кореспонденція не була врученою відповідачу.
Третя особа Департамент державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області у судові засідання не з`явився у зв`язку припиненням виконання своїх функцій у зв`язку з ліквідацією органу.
Третя особа Фонтанська сільська рада Одеського району Одеської області у призначене судове засідання не з`явилась будучи повідомленою своєчасно та належним чином причини неявки суду не повідомили. 
1. Інші процесуальні дії у справі: 
2. Позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення будівлі надійшла до Комінтернівського районного суду Одеської області 08.04.2016 року та в результаті автоматизованого розподілу справи та протоколу автоматизованого розподілу справи між суддями поступила у провадження судді ОСОБА_3 .
3. 22.11.2017 року у зв`язку з відрахування із штату суду суддю ОСОБА_3 здійснено повторний авторозподіл справи, головуючим з розгляду справи визначено суддю Доброва П.В. 
4. 14.01.2025 року у зв`язку з відстороненням від посади суддю ОСОБА_4 здійснено повторний авторозподіл справи, головуючим з розгляду справи визначено суддю Вінську Н.В. 
5. 01.07.2021 року ухвалою суду задоволено клопотання про призначення судової будівельної експертизи (а.с. 139). 
6. 07.10.2024 року ухвалою суду задоволено клопотання представника позивача- адвоката Зайцева М.П. про призначення судової будівельно-земельно-технічної експертизи (а.с. 173).
7. 09.03.2026 року ухвалою суду залучено до участі у розгляді справи в якості третьої особи без самостійних вимог щодо предмету спору Фонтанську сільську раду Одеського району Одеської області.
Судовим розглядом справи встановлено ОСОБА_1 є власницею земельної ділянки АДРЕСА_1 (надалі по тексту Одеського району) (а.с.7-9) та житлового будинку розташованого на вказаній земельній ділянці (а.с.87)
Відповідно до Державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯЕ №666640 від 04.10.2007 року ОСОБА_2 належить земельна ділянка площею 0,152 га у АДРЕСА_2 (а.с.38) та розташований на ній житловий будинок з господарчими будівлями та спорудами, відповідно до договору купівлі продажу житлового будинку посвідченого приватним нотаріусом Комінтернівського районного нотаріального округу Корчевською Т.І., зареєстрованого в реєстрі за № 2556 (а.с.36).
Право власності на житловий будинок зареєстроване Комінтернівським районним бюро технічної інвентаризації 27.03.2007 р. реєстраційний номер 16511297 (а.с. 35).
Відповідно до відповіді Департаменту Державної архітектурної інспекції в Одеській області від 02.12.2014 року встановлено, що забудовник ОСОБА_2 згідно Порядку виконання будівельних робіт затвердженою Постановою Кабінету Міністрів України від 13 квітня 2011 року № 466 «Деякі питання виконання підготовчих і будівельних робіт подано до Інспекції декларацію про початок виконання робіт з будівництва житлового будинку…, яка зареєстрована за № ОД 08212048066 від 29.03.2011 р. (а.с.61).
Згідно до листа Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 06.05.2015 р. № 01/11-4495 «під час перевірки з виїздом на місце (будинок ОСОБА_2 ) будівельні роботи не виконувались, житловий будинок збудований та виконується оздоблені роботи, оглядово встановлено, що будинок відповідає затвердженим проєктним роботам (а.с.63 на звороті).
Відповідно інформації з листа відділу містобудування та архітектури Лиманської районної державної адміністрації Одеської області відділом було «…підготовлено та видано ОСОБА_2 проєкт містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки в АДРЕСА_2 за № 27 від 27.10.2009 р… проєкт на погодження після затвердження Крижанівською сільською радою містобудівних умов до відділу не надходив» (а.с.84-85).
Розглянувши поданий позов, вислухавши пояснення позивачки та її представника, дослідивши матеріали справи суд приходить до висновку про відмову у задоволенні позову виходячи з такого.
Відмовляючи у задоволенні позову суд виходи з того, що судовим розглядом справи не встановлено порушення прав відповідачем позивачки, порушення будівельних норм і правил при здійсненні будівництва, здійснення самочинного будівництва та підстав для припинення та його знесення.
Так відповідно державного акту ОСОБА_1 за описом меж її земельної ділянки ОСОБА_2 не є її суміжним землевласником, оскільки від літ. А-Б – землі Крижанівської сільської ради (вулиця); від літ. Б-В – землі гр. ОСОБА_5 ; від В-Г – землі гр. ОСОБА_6 ; від літ. Г-Д – землі гр. ОСОБА_7 ( а.с. 7 на звороті).
Відповідно акту встановлення в натурі меж земельної ділянки ОСОБА_1 за адресою АДРЕСА_3 та додатка до нього суміжними користувачами є літ. А – землі Крижанівської сільської ради (вулиця); літ. Б – землі гр. ОСОБА_5 ; В – землі гр. ОСОБА_6 ; Г – землі гр. ОСОБА_7 ; літ. Д _ ОСОБА_8 , літ. Е ОСОБА_9 (а.с.8-9).
Згідно державного акту на землю виданого на ім`я ОСОБА_2 позивачка ОСОБА_1 також не є суміжною землевласницею, оскільки від літ. А-Б АДРЕСА_2 ; від літ. Б-В – землі гр. ОСОБА_7 ; від літ. В-Г – землі гр. ОСОБА_10 ; від літ. Г-Д земі гр. ОСОБА_11 ; від літ. Д-А - землі гр. ОСОБА_12 (а.с.38 на звороті).
Крім того, суд приймає до уваги, що ОСОБА_2 придбано будинок у ОСОБА_13 (а.с.41), а ОСОБА_1 було придбано будинок у ОСОБА_14 (а.с.87), які також не були зазначені у якості суміжних землекористувачів по державним актам ОСОБА_1 та ОСОБА_2 у зв`язку з чим не доведено, яким чином відповідач чинить перешкоди позивачці будівництвом будинку.
Суд не приймає до уваги листи Крижанівської сільської ради від 28.02.2014 року № 02-13/344 та від 30.07.2013 року № 02-13/971 надіслані на ім`я ОСОБА_15 (а.с.10-11), оскільки не зрозуміло суть самої скарги, не зрозуміло яким чином факти викладені у скарзі ОСОБА_15 та приписи Крижанівської сільської ради щодо облаштування снігозатримувачів та водозабірників доводять факти порушення прав позивачки з боку відповідача.
Крім того, суд не приймає до уваги копії фото на аркушах справи 12-14, оскільки даний доказ не може бути переконливим, щодо наявності порушень прав позивачки з боку відповідача з огляду на відсутність між земельними ділянками спільних меж. 
Суд враховує, що позивачка по питанню сніго- та водо – відведення особисто на адресу органів місцевої влади не зверталась. Крижанівська сільська рада обстеження будинку та подвір`я позивачки на предмет порушень її прав не здійснювала. А наявність порушень прав суміжного користувача земельної ділянки ОСОБА_2 ОСОБА_15 (від літ. В-Г) не є підставою для відшкодування збитків ОСОБА_1 . 
Суд приймає до уваги лист Департаменту Державної архітектурно-будівельної інспекції в Одеській області від 06.05.2015 р. № 01/11-4495 відповідно до якого «під час перевірки з виїздом на місце (будинок ОСОБА_2 ) будівельні роботи не виконувались, житловий будинок збудований та виконується оздоблені роботи, оглядово встановлено, що будинок відповідає затвердженим проєктним роботам (а.с.63 на звороті).
Також суд приймає до уваги інформацію листа відділу містобудування та архітектури Лиманської районної державної адміністрації Одеської області відділом було «…підготовлено та видано ОСОБА_2 проєкт містобудівних умов і обмежень забудови земельної ділянки в АДРЕСА_2 за № 27 від 27.10.2009 р… проєкт на погодження після затвердження Крижанівською сільською радою містобудівних умов до відділу не надходив» (а.с.84-85).
Здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законами України (частина перша статті 5 ЦПК України).
Завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави (частина перша статті 2 ЦПК України). Обов`язком суду при розгляді справи є дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів.
Всебічність та повнота розгляду передбачає з`ясування усіх юридично значущих обставин та наданих доказів з усіма притаманними їм властивостями, якостями та ознаками, їх зв`язків, відносин і залежностей. Всебічне, повне та об`єктивне з`ясування обставин справи забезпечує, як наслідок, постановлення законного й обґрунтованого рішення.
Відповідно до статті 376 ЦК України знесення самочинного об`єкта нерухомості є крайнім заходом впливу на забудовника і можливе лише тоді, коли використано усі передбачені законодавством України заходи з метою усунення порушень щодо реагування та притягнення винної особи до відповідальності та коли неможлива перебудова об`єкта нерухомості чи особа відмовляється від здійснення такої перебудови.
Відповідно до ст. 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Відповідно до ч.2 ст.16 Цивільного кодексу України способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: відновлення становища, яке існувало до порушення; відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди.
Відповідно до ст. 319 Цивільного кодексу України власник володіє, користується та розпоряджається своїм майном на власний розсуд, однак при здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства та не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян.
Згідно зі ст. 321 Цивільного кодексу України право власності є непорушним та ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні.
Відповідно до ст. 391 Цивільного кодексу України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Частиною першою ст. 376 Цивільного кодексу України визначено, що житловий будинок, будівля, споруда, інше нерухоме майно вважаються самочинним будівництвом, якщо вони збудовані або будуються на земельній ділянці, що не була відведена для цієї мети, або без відповідного документа, який дає право виконувати будівельні роботи чи належно затвердженого проєкту, або з істотними порушеннями будівельних норм і правил.
Разом з тим, відповідно до правового висновку Верховного Суду, знесення об`єкта самочинного будівництва є виключним заходом захисту та можливе лише за умови встановлення істотних порушень будівельних норм і правил, неможливості проведення перебудови або відмови особи від її проведення, а також за наявності доведеного порушення прав інших осіб.
У постанові Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 947/38994/20 (провадження № 61-5435св24) вказано, що право на звернення до суду з позовом про знесення або перебудову самочинно збудованого об`єкта нерухомості мають органи державної влади, органи місцевого самоврядування та інспекції державного архітектурно-будівельного контролю. У разі порушення прав інших осіб право на звернення до суду мають такі особи за умови, що вони доведуть наявність порушеного права (стаття 391 ЦК України), а також власник (користувач) земельної ділянки, якщо він заперечує проти визнання за особою, яка здійснила самочинне будівництво на його земельній ділянці, права власності на самочинно збудоване нерухоме майно (частина четверта статті 376 та стаття 391 ЦК України).
У постанові Верховного Суду від 17 січня 2022 року у справі № 442/4338/17 (провадження № 61-1460св21) викладено висновок про те, що за змістом статті 376 ЦК України вимоги про знесення самочинного будівництва особа (власник) може заявити за умови доведеності факту порушення своїх прав самочинною забудовою.
За змістом частини 7 статті 376 Цивільного кодексу України зобов`язання особи, яка здійснила будівництво, провести відповідну перебудову можливе лише у разі:
- істотного відхилення від проекту, що суперечить суспільним інтересам або порушує права інших осіб,
- істотного порушення будівельних норм і правил.
У цих випадках з позовом про зобов`язання особи до проведення перебудови може звернутися відповідний орган державної влади або орган місцевого самоврядування. Таке рішення суд може ухвалити і за позовом про знесення самочинного будівництва, якщо за наслідками розгляду справи дійде висновку, що можливість перебудови і усунення наслідків самочинного будівництва не втрачено і відповідач згоден виконати перебудову. У разі невиконання особою судового рішення про здійснення перебудови, суд може постановити рішення про знесення самочинного будівництва.
Позов про знесення самочинно збудованого нерухомого майна може бути пред`явлено власником чи користувачем земельної ділянки або іншою особою, права якої порушено, зокрема власником (користувачем) суміжної земельної ділянки з підстав, передбачених статтями 391, 396 ЦК України, статтею 103 ЗК України. Позов може бути пред`явлено до особи, яка здійснила будівництво, як про зобов`язання знесення забудови, так і про знесення забудови за рішенням суду самим власником (користувачем) земельної ділянки за рахунок особи, яка здійснила самочинне будівництво, з одночасним відшкодуванням підтверджених витрат на його знесення ( постанова Верховного Суду від 15 травня 2024 року у справі № 459/2076/21, провадження № 61-8047св23).
За загальним правилом у справах про знесення самочинного будівництва позивач зобов`язаний довести не лише факт самочинного будівництва, а й порушення його прав як власника (співвласника) чи користувача земельної ділянки таким самочинним будівництвом. Лише у випадку доведеності порушення самочинним будівництвом прав позивача, знесення самочинного будівництва можливо оцінювати на предмет можливості його застосування як крайнього заходу впливу на забудовника (постанова Верховного Суду від 27 листопада 2024 року у справі № 947/38994/20, провадження № 61-5435св24).
Згідно з частинами першою третьою статті 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У статті 76 ЦПК України передбачено, що доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно зі статтею 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Сторони мають право обґрунтовувати належність конкретного доказу для підтвердження їхніх вимог або заперечень. Суд не бере до розгляду докази, що не стосуються предмета доказування.
Частинами першою, четвертою статті 82 ЦПК України передбачено, що обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованого сумніву щодо достовірності цих обставин або добровільності їх визнання. Обставини, які визнаються учасниками справи, зазначаються в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їхніх представників. Обставини, встановлені рішенням суду у господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, щодо якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. 
Оцінюючи належність, допустимість, достовірність та достатність наданих сторонами доказів у їх сукупності відповідно до вимог ст. 89 Цивільного процесуального кодексу України, суд приходить до висновку, що позивачкою не доведено належними та допустимими доказами факту порушення її прав саме діями відповідача, а також не доведено наявності підстав для знесення спірного об`єкта нерухомості.
Статтею 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод передбачено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений свого майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Відповідно до сталої практики ЄСПЛ (зокрема, рішення у справах «Спорронґ і Льоннрот проти Швеції» від 23 вересня 1982 року, «Джеймс та інші проти Сполученого Королівства» від 21 лютого 1986 року, «Щокін проти України» від 14 жовтня 2010 року, «Сєрков проти України» від 07 липня 2011 року, «Колишній король Греції та інші проти Греції» від 23 листопада 2000 року, «Булвес» АД проти Болгарії» від 22 січня 2009 року, «Трегубенко проти України» від 02 листопада 2004 року, «East/West Alliance Limited» проти України» від 23 січня 2014 року) напрацьовано три критерії, які необхідно оцінювати на предмет сумісності заходу втручання в право особи на мирне володіння майном із гарантіями статті 1 Першого протоколу до Конвенції, а саме: 1) чи є втручання законним; 2) чи переслідує воно «суспільний», «публічний» інтерес; 3) чи є такий захід (втручання в право на мирне володіння майном) пропорційним визначеним цілям.
ЄСПЛ констатує порушення статті 1 Першого протоколу до Конвенції, якщо хоча б одного критерію не буде додержано.
Враховуючи наведені норми чинного законодавства та встановлені судом обставини, зважаючи на предмет та підстави позову, суд приходить до переконання, що позовні вимоги задоволенню не підлягають у зв`язку з чим у задоволенні позову слід відмовити.
На підставі викладеного, керуючись ст.ст. 5, 10-13, 76-82, 89, 258, 259, 263-265 ЦПК України, суд,

УХВАЛИВ:
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про знесення будівлі – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя :     Вінська Н. В.