Справа № 509/5184/25
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

02 червня 2026 року Овідіопольський районний суд Одеської області в складі:
головуючого судді Кочко В.К.,
за участю секретаря Савченко М.В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні суду смт.Овідіополь цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ спільного сумісного майна подружжя

ВСТАНОВИВ:

15.09.2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом про поділ майна подружжя, в якому просить:
Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_3 право спільної сумісної власності подружжя на таке майно:
-квартира загальною площею 67,8 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
-нежитлове приміщення загальною площею 2,0 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право приватної власності на частини квартири загальною площею 67,8 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право приватної власності на частини нежитлового приміщення загальною площею 2,0 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з Відповідача на користь Позивача понесені судові витрати.
В обґрунтування позовупозивач вказує, що 23.09.2017 року сторони уклали шлюб. За час перебування у шлюбі сторонами, як подружжям, за спільні кошти придбано нерухоме майно, зокрема: квартира загальною площею 67,8 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення загальною площею 2,0 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , які зареєстровані за Відповідачем.Позивач вважає, що спірні об`єкти є спільною сумісною власністю подружжя та підлягають поділу за правилами ст.70 СК України. Оскільки частки дружини та чоловіка є рівними, за позивачем повинно бути визнано право власності на 1/2 частину вказаної квартири та на 1/2 частину вказаного нежитлового приміщення.
Позивач та його представник у судове засідання не з`явилися, представник позивача зазначив про розгляд справи за відсутності позивача та його представника. Позовні вимоги підтримав, просив їх задовольнити.
Відповідач та її представник у судове засідання не з`явилися, представник відповідача надіслала заяву про розгляд справи за відсутності відповідача та її представника.
Суд, дослідивши матеріали справи, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтуються позовні вимоги позивача, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дійшов висновку, що позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про поділ майна подружжяпідлягає задоволенню з наступних підстав.
Судом встановлено, що 23.09.2017 між ОСОБА_1 та ОСОБА_3 було зареєстровано шлюб, вказане підтверджується наявною в матеріалах справи копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_1 від 23.09.2017.
13.06.2024 за відповідачкою зареєстроване право власності на квартиру АДРЕСА_3 , вказане підтверджується наявною в матеріалах справикопією договору купівлі-продажу,який зареєстровано в реєстрі за № 2600 та посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В., а також копією витягу з державного реєстру речових прав.
Також, 13.06.2024 за відповідачкою зареєстроване право власності на нежитлове приміщення № 9, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_4 , вказане підтверджується наявною в матеріалах справи копією договору купівлі-продажу, який зареєстровано в реєстрі за № 2603 та посвідчено приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Груєвою О.В., а також копією витягу з державного реєстру речових прав.
Статтею 60 СК України визначено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Зазначена норма свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує. (Постанова Верховного Суду України №6-843цс17 від 24.05.2017 року, постанови Верховного Суду №235/9895/15 від 06.02.2018 року, №404/1515/16-ц від 05.04.2018 року та постанова Великої Палати Верховного Суду №372/504/17 від 21.11.2018 року).
Як вбачається з матеріалів справи, вищевказане майно набуто сторонами під час перебування ними у шлюбі, а тому є їх спільною сумісною власністю.
Під час розгляду справи судом не встановлено, що спірні об`єкти придбані за особисті кошти дружини чи чоловіка.
Відповідно до вимог ч.3 ст.368 ЦК України, майно, набуте подружжям за час шлюбу, є їхньою спільною сумісною власністю, якщо інше не встановлено договором або законом.
Частиною 2 ст. 372 ЦК України встановлено, що у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом.
Зі змісту п.п.23, 24постанови Пленуму Верховного Суду України від 21.12.2007 року №11 «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про право на шлюб, розірвання шлюбу, визнання його недійсним та поділ спільного майна подружжявбачається, що вирішуючи спори між подружжям про майно, необхідно встановлювати обсяг спільно нажитого майна, наявного на час припинення спільного ведення господарства, з`ясувати джерело і час його придбання. Спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу можуть бути будь-які види майна, незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були придбані чи внесені грошовими коштами, якщо інше не встановлено шлюбним договором чи законом. До складу майна, що підлягає поділу включається загальне майно подружжя, наявне у нього на час розгляду справи, та те, що знаходиться у третіх осіб. При поділі майна враховуються також борги подружжя та правовідносини за зобов`язаннями, що виникли в інтересах сім`ї.
Ч. 1 ст. 61 СК України встановлено, що об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту.
Ч. 1 ст. 69 СК України встановлено, що дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Суб`єктивне право на поділ майна, що перебуває на праві спільної сумісної власності подружжя, належить кожному з них незалежно від того, в який момент здійснюється поділ: під час шлюбу або після його розірвання. Поділ може бути здійснений як за домовленістю подружжя, так і за судовим рішенням. В основу поділу покладається презумпція рівності часток подружжя, яка може бути спростована домовленістю подружжя або судовим рішенням.
Ч.ч. 1,2 ст. 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Принцип рівності часток застосовується незалежно від того, чи здійснюється поділ у судовому або у позасудовому порядку.
Ст. 71 СК України встановлено, що майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Речі для професійних занять присуджуються тому з подружжя, хто використовував їх у своїй професійній діяльності. Вартість цих речей враховується при присудженні іншого майна другому з подружжя. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України. Присудження одному з подружжя грошової компенсації можливе за умови попереднього внесення другим із подружжя відповідної грошової суми на депозитний рахунок суду.
Ст. 63 СК України передбачає, що дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпорядження майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено за домовленістю між ними.
Тлумачення положень ст.71 СК України дає підстави для висновку про те, що ч.4 та ч. 5 цієї статті виступають як єдиний правовий механізм захисту інтересів того з подружжя, який погоджується на компенсацію належної йому частки у спільному майна за рахунок іншого з подружжя, з подальшим припиненням права власності на цю частку.
Відповідно до ст.364 ЦК України співвласник має право на виділ у натурі частки із майна, що є у спільній частковій власності.Якщо виділ у натурі частки із спільного майна не допускається згідно із законом або є неможливим (частина друга статті 183 цього Кодексу), співвласник, який бажає виділу, має прав на одержання від інших співвласників грошової або іншої матеріальної компенсації вартості його частки.
Дослідивши фактичні обставини справи суд приходить до висновку, що квартира загальною площею 67,8 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; нежитлове приміщення загальною площею 2,0 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 , які зареєстровані за ОСОБА_2 , набуті сторонами за час шлюбу, а тому відносяться до спільної сумісної власності подружжя і підлягають поділу між сторонами в рівних частках відповідно до положень ст. 70 СК України.
Таким чином, вимога позивача про визнання за ним права власності на 1/2 частину спірної квартири та 1/2 частину нежитлового приміщення підлягає задоволенню.
Також, відповідно до ст. 141 ЦПК України, з відповідача на користь позивача належить стягнути витрати по сплаті судового збору в сумі 9084,00 грн.
Керуючись ст.ст.12,13,76-82,89,141,258,259,265 ЦПК України.

ВИРІШИВ:

Позов задовольнити.
Визнати за ОСОБА_1 та ОСОБА_4 право спільної сумісної власності подружжя на таке майно:
- квартира загальною площею 67,8 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ;
- нежитлове приміщення загальною площею 2,0 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право приватної власності на частини квартири загальною площею 67,8 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 .
У порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право приватної власності на частини нежитлового приміщення загальною площею 2,0 м2, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_2 .
Стягнути з ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 ) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 ) понесені судові витрати у розмірі 9084,00 грн.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана до Одеського апеляційного суду через Овідіопольський районний суд Одеської області протягом тридцяти днів з дня його складення.
Учасники справи мають право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення даного рішення суду.

Повний текст судового рішення виготовлено 10.06.2026 р.

Суддя: Кочко В.К.