ІВАНО-ФРАНКІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"23" червня 2026 р. справа № 300/1615/26
м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Кафарського В.В.,
за участю секретаря судового засідання Вакун В. В.,
представника позивача – Заєць О.І.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження матеріали адміністративної справи за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання зняти арешт з майна та коштів,

В С Т А Н О В И В:
Адвокат Заяць О.І., в інтересах фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , звернулась до суду з адміністративним позовом до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, в якому просить:
визнати протиправною бездіяльність Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України, що полягає у неприйнятті рішення (невинесенні постанови) про закінчення виконавчого провадження №77730356 (щодо стягнення виконавчого збору), боржником у якому є фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , невчиненні інших дій згідно із заявою від 28.01.2026 про закінчення виконавчого провадження №77730356 та повернення стягнутих в межах даного виконавчого провадження коштів;
зобов`язати Івано-Франківський відділ державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України закінчити виконавче провадження №77730356 (щодо стягнення виконавчого збору), боржником за яким є фізична особа-підприємець ОСОБА_1 , зняти арешт з майна та коштів фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , виключити записи про цього боржника з Єдиного реєстру боржників, скасувати всі інші заходи, вжиті під час примусового виконання у межах виконавчого провадження №77730356 та повернути фізичній особі-підприємцю ОСОБА_1 кошти у розмірі 26 007,00 грн, що стягнуті в межах виконавчого провадження №77730356 після передачі основного виконавчого документа приватному виконавцю (тобто після 09.04.2025).
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що у приватного виконавця перебувало виконавче провадження №77777105 та яке є закінченим у зв`язку із сплатою боржником ФОП ОСОБА_1 заборгованості у повному обсязі та стягненням з позивача винагороди приватного виконавця та витрат виконавчого провадження №77777105. Відтак, на думку представника позивача, виконавче провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору №77730356 повинно бути закінчено, а кошти, безпідставно стягнуті органом ДВС з боржника в межах виконавчого провадження №77730356 після передачі основного виконавчого документа приватному виконавцю (тобто після 09.04.2025) – підлягають поверненню боржнику. Зазначено, що 28.01.2026 позивач звернулася до відповідача із заявою, у якій просила закінчити виконавче провадження №77730356 та зняти арешт, проте виконавче провадження №77730356 не закінчено, не скасовано всі вжиті державним виконавцем заходи щодо виконання постанови, не проведено інші необхідні дії у зв`язку із закінченням виконавчого провадження, а також не повернуто ФОП ОСОБА_1 кошти у розмірі 26 007,00 грн, що стягнуті в межах виконавчого провадження №77730356. Позивач вважає протиправною таку бездіяльність відповідача при використанні владних, управлінських функцій щодо неприйняття рішення про закінчення виконавчого провадження №77730356 та неповернення стягнутого в межах вказаного виконавчого провадження виконавчого збору.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23.03.2026 відмовлено у відкритті провадження в справі за позовом фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання зняти арешт з майна та коштів.
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 07.05.2026 апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 задовольнити, ухвалу Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 23 березня 2026 року про відмову у відкритті провадження у справі №300/1615/26 – скасовано та справу направлено для продовження розгляду до суду першої інстанції.
В Івано-Франківському окружному адміністративному суді справа №300/1615/21 зареєстрована 01.06.2026.
Відповідно до протоколу передачі справи раніше визначеному складу суду від 01.06.2026, справу №300/1615/26 передано судді Кафарському В.В.
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 08.06.2026 відкрито провадження в даній адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження, з урахуванням положень статті 287 КАС України, та призначено судове засідання на 23.06.2026 о 10:00 (а.с. 92-94).
Ухвалою Івано-Франківського окружного адміністративного суду від 11.06.2026 заяву представника фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 про її участь у судовому засіданні по справі №300/1615/26 в режимі відеоконференції з використанням власних технічних засобів задоволено та надано Заяць Ользі Ігорівні можливість брати участь у судовому засіданні, призначеному по справі №300/1615/26 на 23.06.2026 о 10:00 та у випадку проведення усіх подальших засіданнях у даній справі, в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду, за посиланням на офіційному веб-порталі судової влади України vkz.court.gov.ua та з використанням власних технічних засобів (а.с. 107-109).
23.06.2026 відповідачем через систему «Електронний суд» подано відзив на позовну заяву, в якому викладено заперечення проти заявлених позовних вимог. Зазначено, що приватний виконавець Ткачук Л. звернувся до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 15.07.2026 і повідомив про те, що у нього на виконанні перебувають виконавчі провадження з виконання наказу №909/794/23, виданого 29.02.2024 господарським судом Івано-Франківської області та та просив надати інформацію про залишок заборгованості та виконавчого збору по вище зазначеним документам. Відповідач повідомив приватного виконавця Ткачука Л. про суми, стягнуті в процесі виконання наказу №909/794/23, виданого 29.02.2024 господарським судом Івано-Франківської області. Тобто, приватний виконавець Ткачук Л. врахував інформацію Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України при розрахунку заборгованості та виконавчого збору, що підлягала стягненню ним у ВП 77777105 та №77777077 і надмірного стягнення з боржника виконавчого збору не відбулось. Отже, на думку представника відповідача, немає підстав для повернення позивачу стягненого виконавчого збору. Також зауважено, що у постанові приватного виконавця Ткачука Л. від 16.07.205 у ВП №77777105 не зазначено суми винагороди/виконавчого збору, що була стягнута з боржника. З огляду на вказане, представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову (а.с. 111-113).
У судовому засіданні 23.06.2026 представник позивача, яка брала участь в режимі відеоконференцзв`язку, позовні вимоги підтримала з підстав, наведених у позові. 
Відповідач не забезпечив явку свого представника у судове засідання, призначене на 23.06.2026, хоча був належним чином повідомлений про дату, час та місце судового розгляду. 
Суд зазначає, що відповідно до частини 4 статті 287 КАС України, адміністративна справа з приводу рішень, дій або бездіяльності державного виконавця чи іншої посадової особи органу державної виконавчої служби, приватного виконавця вирішується судом протягом двадцяти днів після відкриття провадження у справі.
Крім того, частиною 1 статті 205 КАС України передбачено, що неявка у судове засідання будь-якого учасника справи, за умови що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті.
Таким чином, суд дійшов висновку про можливість розгляду справи за відсутності представника відповідача.
Розглянувши матеріали адміністративної справи, заслухавши усні пояснення представника позивача, дослідивши аргументи і доводи учасників справи, зазначені у заявах по суті, а також дослідивши і оцінивши в сукупності зібрані по справі докази, якими сторони обґрунтовують свої вимоги та заперечення проти них, проаналізувавши зміст норм матеріального права, які врегульовують спірні правовідносини, суд встановив наступні обставини.
29.02.2024 Господарським судом Івано-Франківської області видано виконавчий лист №909/794/23 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СУ-531» 1 415 000 грн безпідставно збережених грошових коштів та 21 225 грн судового збору.
03.10.2024 старшим державним виконавцем Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції відкрито виконавче провадження №76197981 за заявою стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «СУ-531» з примусового виконання Наказу Господарського суду Івано-Франківської області №909/794/23, виданого 29.02.2024 (а.с. 53).
03.04.2025 стягувачем Товариством з обмеженою відповідальністю «СУ-531» подано заяву про повернення виконавчого документа стягувачу (а.с. 54).
07.04.2025 постановою старшого державного виконавця виконавчий документ Наказ Господарського суду Івано-Франківської області №909/794/23, виданий 29.02.2024 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СУ-531» 1 415 000 грн безпідставно збережених грошових коштів та 21 225 грн судового збору повернуто стягувачу (а.с. 57).
Отже, виконавче провадження №76197981 завершено 07.04.2025 на підставі п. 1 ч. 1 ст. 37 Закону України «Про виконавче провадження».
Також на виконанні Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебувало виконавче провадження №74396940 з виконання наказу №909/794/23, виданого 29.02.2024 господарським судом Івано-Франківської області про: Стягнути з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СУ-531» 1 415 000 грн безпідставно збережених грошових коштів, 21 225 грн судового збору, всього 1436225,00 грн. При цьому, як зазначив відповідач, в процесі виконання ВП №74396940 з боржника стягнуто: 70 862,69 грн заборгованості на користь стягувача; 8 733,00 грн виконавчого збору; 69,00 грн витрат виконавчого провадження. Залишок нестягненого виконавчого збору 127 803,23 грн.
Вказане ВП №74396940, згідно відомостей реєстру Автоматизованої системи виконавчого провадження, закінчено згідно з п. 5 частини першої статті 39, статтею 40 Закону України «Про виконавче провадження».
Також на виконанні Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України перебуває виконавче провадження №77730356 з виконання постанови №76197981, виданої 03.10.2024 Івано-Франківським відділом державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про: стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 127 803,23 грн, відкрите на підставі п. 3 ст. 40 закону України «Про виконавче провадження» (а.с. 64, 69-70).
При цьому, з матеріалів справи вбачається, що у ВП №77730356 стягнуто з рахунків боржника 14 360,00 грн – 18.04.2025, 6 300,00 грн – 11.07.2025, тобто – 20 660,00 грн виконавчого збору. Отже, всього з боржника стягнуто у ВП №74396940 та №77730356 – 29 393,00 грн, що підтверджується також листом від 15.07.2025 №138770 (а.с. 116).
Також 09.04.2025 за заявою стягувача Товариства з обмеженою відповідальністю «СУ-531» приватним виконавцем виконавчого округу Івано-Франківської області відкрито виконавче провадження №77777105 з примусового виконання Наказу Господарського суду Івано-Франківської області №909/794/23, виданого 29.02.2024 про стягнення з фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «СУ-531» 1 415 000 грн безпідставно збережених грошових коштів та 21 225 грн судового збору (а.с. 59).
Суд з`ясував, що приватний виконавець Ткачук Л. звернувся до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України 15.07.2026 із запитом, у відповідь на який державним виконавцем повідомлено про те, що у нього на виконанні перебуває виконавче провадження з виконання наказу №909/794/23, виданого 29.02.2024 господарським судом Івано-Франківської області, в ході якого з боржника стягнуто суму основної заборгованості – 70 70 862,69 грн та виконавчий збір у сумі 29 393,00 грн (а.с. 60).
В липні 2025 року позивач звернулась до відповідача із заявою, в якій повідомила про закінчення, зокрема, виконавчого провадження №77777105 (а.с. 65).
Також позивач 28.01.2026 звернулася до відповідача із заявою, у якій просила закінчити виконавче провадження №77730356, зняти арешт з майна та коштів ФОП ОСОБА_1 , виключити записи про цього боржника з Єдиного реєстру боржників та скасувати всі інші заходи, вжиті під час примусового виконання у межах виконавчого провадження №77730356, а також повернути ФОП ОСОБА_1 кошти у розмірі 26 007,00 грн, що безпідставно стягнуті в межах виконавчого провадження №77730356 після передачі основного виконавчого документа приватному виконавцю (тобто після 09.04.2025) (а.с. 44-48).
Не отримавши відповіді на вказану заяву та враховуючи, що відповідачем не закінчено виконавче провадження №77730356 і не скасовано всі вжиті заходи в межах цього провадження, позивач через свого представника звернулася до суду за захистом своїх прав.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам що склались між сторонами, суд зазначає наступне.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частиною 1 статті 55 Конституції України встановлено, що кожному гарантується право на оскарження в суді рішень, дій чи бездіяльності органів державної влади, органів місцевого самоврядування, посадових і службових осіб.
Відповідно до статті 1 Закону України «Про виконавче провадження» від 02.06.2016 №1404-VІІІ (далі – Закон №1404-VІІІ), виконавче провадження як завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів (посадових осіб) (далі - рішення) - сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Пунктом 1 частини 1 статті 3 Закону №1404-VIII встановлено, що рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, підлягають примусовому виконанню відповідно до цього Закону.
У відповідності до частини 1 статті 5 Закону України «Про виконавче провадження» примусове виконання рішень покладається на органи державної виконавчої служби (державних виконавців) та у передбачених цим Законом випадках на приватних виконавців, правовий статус та організація діяльності яких встановлюються Законом України «Про органи та осіб, які здійснюють примусове виконання судових рішень і рішень інших органів».
За змістом частини першої статті 13 Закону №1404-VIII, під час здійснення виконавчого провадження виконавець вчиняє виконавчі дії та приймає рішення шляхом винесення постанов, попереджень, внесення подань, складення актів та протоколів, надання доручень, розпоряджень, вимог, подання запитів, заяв, повідомлень або інших процесуальних документів у випадках, передбачених цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Частиною четвертою статті 19 Закону № 1404-VIII передбачено, що сторони зобов`язані невідкладно, не пізніше наступного робочого дня після настання відповідних обставин, письмово повідомити виконавцю про повне чи часткове самостійне виконання рішення боржником, а також про виникнення обставин, що обумовлюють обов`язкове зупинення вчинення виконавчих дій, про встановлення відстрочки або розстрочки виконання, зміну способу і порядку виконання рішення, зміну місця проживання чи перебування (у тому числі зміну їх реєстрації) або місцезнаходження, а боржник - фізична особа - також про зміну місця роботи.
Пунктом 6 частини п`ятої статті 19 Закону № 1404-VIII встановлено, що боржник зобов`язаний надавати пояснення за фактами невиконання рішень або законних вимог виконавця чи іншого порушення вимог законодавства про виконавче провадження.
Частиною 1 статті 6 Закону № 1404-VIII передбачено, що державний виконавець зобов`язаний використовувати надані йому повноваження у точній відповідності із законом і не допускати у своїй діяльності порушення прав та законних інтересів громадян і юридичних осіб.
Стаття 11 Закону № 1404-VIII визначає, що державний виконавець зобов`язаний здійснювати необхідні заходи щодо своєчасного і повного виконання рішення, зазначеного в документі на примусове виконання рішення (далі - виконавчий документ), у спосіб і порядок, визначені виконавчим документом.
Частиною 1 статті 18 Закону № 1404-VIII передбачено, що виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом (п. 1 ч. 2 ст. 18 Закону № 1404-VIII).
За змістом частини 3 статті 18 Закону № 1404-VIII виконавець у процесі здійснення виконавчого провадження має право, зокрема, проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону; з метою захисту інтересів стягувача одержувати безоплатно від державних органів, підприємств, установ, організацій незалежно від форми власності, посадових осіб, сторін та інших учасників виконавчого провадження необхідні для проведення виконавчих дій пояснення, довідки та іншу інформацію, в тому числі конфіденційну.
Згідно частини 1 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець розпочинає примусове виконання рішення на підставі виконавчого документа, зазначеного у статті 3 цього Закону, за заявою стягувача про примусове виконання рішення.
Відповідно до частини 5 статті 26 Закону України «Про виконавче провадження», виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня надходження до нього виконавчого документа виносить постанову про відкриття виконавчого провадження. У постанові про відкриття виконавчого провадження за рішенням, примусове виконання якого передбачає справляння виконавчого збору, державний виконавець зазначає про стягнення з боржника виконавчого збору в розмірі, встановленому статтею 27 цього Закону.
Згідно частини 1 статті 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір – це збір, що справляється на всій території України за примусове виконання рішення органами державної виконавчої служби. Виконавчий збір стягується з боржника до Державного бюджету України.
Часинами 2-3 статті 27 Закону №1404-VIII передбачено, що виконавчий збір стягується державним виконавцем у розмірі 10 відсотків суми, що підлягає примусовому стягненню, поверненню, або вартості майна боржника, що підлягає передачі стягувачу за виконавчим документом, заборгованості із сплати аліментів. За примусове виконання рішення немайнового характеру виконавчий збір стягується в розмірі двох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника – фізичної особи і в розмірі чотирьох мінімальних розмірів заробітної плати з боржника – юридичної особи.
Згідно частини 4 статті 27 Закону України «Про виконавче провадження», державний виконавець виносить одночасно з постановою про відкриття виконавчого провадження постанову про стягнення виконавчого збору (крім виконавчих документів про стягнення аліментів).
З аналізу вказаних правових норм слідує, що стягнення виконавчого збору (крім визначених законом випадків, коли виконавчий збір не стягується) пов`язується з початком примусового виконання рішення; про стягнення виконавчого збору державний виконавець зазначає у постанові про відкриття виконавчого провадження.
При цьому в розумінні положень Закону №1404-VIII, примусове виконання виконавчого документу розпочинається з моменту винесення постанови про відкриття виконавчого провадження.
Верховний Суд у постанові від 28.04.2020 у справі №480/3452/19 зазначив, що стягнення виконавчого збору є безумовною дією, яку здійснює державний виконавець у межах виконавчого провадження незалежно від здійснених дій, і є встановленою державою складовою процедури виконавчого провадження, що гарантує ефективне здійснення виконання рішення суду боржником за допомогою стимулювання боржника до намагання виконати виконавчий документ самостійно до відкриття виконавчого провадження у зв`язку із ймовірністю стягнення відповідної суми у випадку примусового виконання.
Верховний Суд у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постанові від 30.06.2021 по справі №460/2478/19 встановив, що у випадках передбачених чинним законодавством, після повернення виконавчого документа або закриття виконавчого провадження, якщо виконавчий збір не було стягнуто, відкриття виконавчого провадження з виконання постанови про стягнення виконавчого збору є обов`язком, не правом державного виконавця.
Згідно частини 5 статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, стягнення виконавчого збору зумовлюється лише фактом початку примусового виконання (відкриттям виконавчого провадження) та не ставиться у залежність від фактично вчинених дій щодо примусового виконання. Стягнення виконавчого збору є не правом, а обов`язком державного виконавця при відкритті виконавчого провадження. Крім того, на момент відкриття виконавчого провадження державний виконавець не зобов`язаний самостійно з`ясовувати будь-яку інформацію щодо виконання судового рішення боржником, оскільки вчинення будь-яких дій до відкриття виконавчого провадження Законом №1404-VIII не передбачено.
З урахуванням наведеного, суд зазначає, що виконавчий збір за своєю правовою природою не є санкцією, що застосовується за невиконання рішення суду, а є платою за вчинення дій, пов`язаних з примусовим виконанням виконавчого документу, що здійснюються органами державної виконавчої служби, тобто є державним збором (платою) за таку процедуру.
Також суд звертає увагу, що відповідно до ч.ч. 2, 3 ст. 42 Закону №1404-VIII витрати органів державної виконавчої служби та приватного виконавця, пов`язані з організацією та проведенням виконавчих дій щодо забезпечення примусового виконання рішень, є витратами виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження органів державної виконавчої служби здійснюються за рахунок коштів Державного бюджету України та коштів виконавчого провадження, зазначених у пунктах 2 і 3 частини першої цієї статті. Витрати виконавчого провадження приватних виконавців здійснюються за рахунок авансового внеску стягувача, стягнутих з боржника коштів на витрати виконавчого провадження. Витрати виконавчого провадження можуть здійснюватися приватним виконавцем за рахунок власних коштів.
Згідно з ч. 9 ст. 27 Закону №1404-VIII, виконавчий збір не стягується у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 9 частини першої статті 39 цього Закону, якщо рішення було виконано до винесення постанови про відкриття виконавчого провадження, та у разі закінчення виконавчого провадження на підставі пункту 17 частини першої статті 39 цього Закону. Виконавчий збір не стягується із сум податкового боргу (у тому числі штрафних санкцій та пені) та недоїмки зі сплати єдиного соціального внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування у разі їх списання згідно з пунктами 2-3, 2-4 та підпункту 26.2 пункту 26 підрозділу 10 розділу XX Податкового кодексу України та пунктом 9-15 розділу VIII Закону України «Про збір та облік єдиного внеску на загальнообов`язкове державне соціальне страхування».
У відповідності до частини 3 статті 40 закону України «Про виконавче провадження» у разі повернення виконавчого документа стягувачу з підстав, передбачених пунктами 1, 3, 4, 6 частини першої статті 37 цього Закону, закінчення виконавчого провадження з підстав, передбачених пунктами 1, 2, 4, 6, 9 (крім випадку, передбаченого частиною дев`ятою статті 27 цього Закону), 11, 14 і 15 частини першої статті 39 цього Закону, якщо виконавчий збір не стягнуто, державний виконавець не пізніше наступного робочого дня з дня повернення виконавчого документа (закінчення виконавчого провадження) виносить постанову про стягнення виконавчого збору, яку виконує в порядку, встановленому цим Законом.
Як зазначено Верховним Судом в постанові від 16.12.2021 у справі №640/8132/20, якщо виконавче провадження закінчено й ухвалені в ньому постанови щодо стягнення з боржника виконавчого збору, та щодо стягнення з боржника витрат виконавчого провадження є чинними в порядку, визначеному законодавством, не визнані протиправними та не скасовані, законодавство не передбачає іншої поведінки виконавця, окрім як відкриття нового виконавчого провадження з виконання таких постанов.
Аналогічна правова позиція викладена в постановах Верховного Суду від 26.06.2020 у справі №360/3324/19, від 23.12.2020 у справі №620/334/20.
Так, судом встановлено, що відповідачем було відкрито ВП №77730356 з виконання постанови №76197981, виданої 03.10.2024 Івано-Франківським відділом державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Західного міжрегіонального управління Міністерства юстиції про стягнення з боржника виконавчого збору в сумі 127 803,23 грн (а.с. 64).
Такими чином, виконавчим документом у виконавчому провадженні №77730356 є постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 127 803,23 грн, прийнята у виконавчому провадженні №76197981.
Частиною 1 статті 39 Закону №1404-VIII передбачено підстави для закінчення виконавчого провадження, серед яких відсутні підстави, наведені позивачем.
Отже, оскільки постанова про стягнення виконавчого збору у розмірі 127 803,23 грн, прийнята у виконавчому провадженні №76197981 є чинною, в судовому порядку не скасована, відсутні підстави для прийняття відповідачем рішення про закінчення виконавчого провадження №77730356, боржником за яким є ФОП ОСОБА_1 .
Як наслідок, суд дійшов висновку про відсутність в даних правовідносинах протиправної бездіяльності відповідача щодо неприйняття рішення про закінчення виконавчого провадження №77730356, а відтак і щодо невчинення інших (зняття арешту з майна та коштів фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 , виключення записів про цього боржника з Єдиного реєстру боржників, скасування всіх інших заходів, вжитих під час примусового виконання у межах виконавчого провадження №77730356.
Решта доводів на спірні правовідносини не впливають та висновків суду по суті спору не змінюють.
У своїх рішеннях Європейський Суд з прав людини неодноразово зазначав, що рішення національних судів мають бути обґрунтованими, зрозумілими для учасників справ та чітко структурованими; у судових рішеннях має бути проведена правова оцінка доводів сторін, однак, це не означає, що суди мають давати оцінку кожному аргументу та детальну відповідь на нього. Тобто мотивованість рішення залежить від особливостей кожної справи, судової інстанції, яка постановляє рішення, та інших обставин, що характеризують індивідуальні особливості справи.
Разом з цим, згідно з пунктом 41 висновку №11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень, обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення.
Частиною 2 статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Відповідно до частини 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частиною 1 статті 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Приписами частини 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача (частина 2 статті 77 КАС України).
Виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, наявних у матеріалах справи, суд вважає, що відповідач як суб`єкт владних повноважень діяв у межах повноважень, передбачених Конституцією та Законами України, що відповідає критеріям, визначеним частиною 2 статті 2 КАС України. Натомість, позивачем не доведено та не підтверджено обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, у зв`язку із чим позовні вимоги не підлягають до задоволення.
Враховуючи відмову у задоволенні позовних вимог, питання про розподіл судових витрат відповідно до статті 139 КАС України судом не вирішується.
На підставі статті 129-1 Конституції України, керуючись статтями 139, 241-246, 250, 255, 262, 287, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 

ВИРІШИВ:
У задоволенні адміністративного позову фізичної особи-підприємця ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , АДРЕСА_1 ) до Івано-Франківського відділу державної виконавчої служби в Івано-Франківському районі Івано-Франківської області Івано-Франківського міжрегіонального управління Міністерства юстиції України (код ЄДРПОУ 35021710, вул. Галицька, 45, м. Івано-Франківськ, 76019) про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання зняти арешт з майна та коштів – відмовити. 
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку. Відповідно до статей 287, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, апеляційна скарга на рішення суду у справах, визначених статтею 287 КАС України, подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення.
Представнику позивача та відповідачу рішення надіслати через підсистему «Електронний суд».
Перебіг процесуальних строків, початок яких пов`язується з моментом вручення процесуального документа учаснику судового процесу в електронній формі, починається з наступного дня після доставлення документів до Електронного кабінету в розділ “Мої справи”.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручене у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом десяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя  /підпис/  Кафарський В.В. 

Рішення складене в повному обсязі 29 червня 2026 р.