ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" травня 2026 р. Справа № 910/3039/26

Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Горбасенка П.В.
суддів: Сковородіної О.М. 
Колесника Р.М. 

розглянувши у письмовому провадженні без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання»
на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/3039/26 (суддя Привалов А.І.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» 
до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк»
про стягнення 10 616, 32 грн

УСТАНОВИВ:

Товариство з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» (далі - позивач / ТОВ «Запоріжжяелектропостачання») звернулось до Господарського суду міста Києва із позовною заявою до Акціонерного товариства комерційний банк «Приватбанк» (далі - відповідач / АТ КБ «Приватбанк») про стягнення 10 616, 32 грн заборгованості за спожиту електричну енергію у період з 01.02.2022 по 31.03.2022.
В обґрунтування позовних вимог ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» посилалося на обставини неналежного виконання відповідачем взятих на себе зобов`язань за договором про постачання електричної енергії постачальником універсальної послуги від 01.01.2019, що, зі свого боку, є публічним договором приєднання, в частині здійснення розрахунку за спожиту електричну енергію у лютому та березні 2022 року.
Господарський суд міста Києва ухвалою від 26.03.2026 у справі № 910/3039/26 відмовив ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» у видачі судового наказу за вимогою про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за договором про постачання електричної енергії від 01.01.2019 у сумі 10 616, 32 грн.
Суд першої інстанції свою ухвалу мотивував тим, що, як випливає із відомостей комп`ютерної програми «Діловодство спеціалізованого суду», ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» вже зверталося з заявою про видачу судового наказу за вимогою про стягнення з АТ КБ «Приватбанк» заборгованості за договором про постачання електричної енергії від 01.01.2019 року у сумі 10 616, 32 грн, тоді як 06.01.2026 Господарським судом міста Києва за результатами розгляду означеної заяви було видано відповідний судовий наказ, який надалі, у зв`язку із поданням АТ КБ «Приватбанк» заяви, ухвалою Господарського суду міста Києва від 20.01.2026 у справі № 910/16606/25 скасовано.
Відтак, посилаючись на п. 4 ч. 1 ст. 152 Господарського процесуального кодексу України, приписами якого унормовано, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо, зокрема, наявні обставини, зазначені у частині першій статті 175 цього Кодексу, Господарський суд міста Києва дійшов висновку про відмову у видачі судового наказу за поданою ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» заявою.
Не погодившись з прийнятою ухвалою суду, ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» звернулося до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/3039/26 та передати справу до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі за поданою позовною заявою.
В обґрунтування доводів та вимог апеляційної скарги ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» (далі - скаржник) посилається на те, що місцевий господарський суд:
- неправильно визначив вид звернення до суду, позаяк подана скаржником заява відповідає вимогам ст. 162 Господарського процесуального кодексу України та є саме позовною заявою, а не заявою про видачу судового наказу;
- порушив порядок відкриття провадження у справі, оскільки, з огляду на відсутність в Господарському процесуальному кодексі України норм, які б передбачали можливість розгляду позовної заяви в порядку наказного провадження, - вийшов за межі наданих йому процесуальних повноважень;
- порушив право на доступ до правосуддя, адже внаслідок викладених вище дій суду позивач фактично був позбавлений права на розгляд поданої позовної заяви у встановленому законом порядку.
Отже, за твердженнями скаржника, Господарський суд міста Києва оскаржуваною ухвалою фактично відмовив позивачу у доступі до правосуддя, у зв`язку з чим наявні ґрунтовні підстави для її скасування з подальшим направленням означеної справи до суду першої інстанції для вирішення питання про відкриття провадження у справі за поданою позовною заявою ТОВ «Запоріжжяелектропостачання».
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 07.04.2026 апеляційну скаргу ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючого судді Горбасенка П.В., суддів Сковородіної О.М., Колесника Р.М.
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 13.04.2026 залишив без руху апеляційну скаргу ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/3039/26 та запропонував скаржникові усунути допущені останнім при поданні апеляційної скарги недоліки протягом десяти днів з дня вручення зазначеної ухвали.
15.04.2026 через підсистему «Електронний суд», на виконання вимог ухвали суду про залишення апеляційної скарги без руху, від ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» надійшла заява про усунення недоліків.
Північний апеляційний господарський суд ухвалою від 20.04.2026 відкрив апеляційне провадження за апеляційною скаргою ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/3039/26, постановив здійснювати розгляд апеляційної скарги без повідомлення учасників справи, витребував з Господарського суду міста Києва матеріали цієї справи та встановив АТ КБ «Приватбанк» строк для подання до суду у письмовій формі відзиву на апеляційну скаргу.
23.04.2026 до Північного апеляційного господарського суду надійшли матеріали справи № 910/3039/26.
Поряд з тим судова колегія вважає за необхідне зауважити, що АТ КБ «Приватбанк» своїм правом згідно з ч. 1 ст. 263 Господарського процесуального кодексу України (далі - ГПК України) не скористалося, відзиву на апеляційну скаргу не надало, що в силу ч. 3 ст. 263 ГПК України не перешкоджає перегляду оскаржуваної ухвали суду першої інстанції в апеляційному порядку.
Дослідивши правильність застосування судом першої інстанції норм процесуального та матеріального права при прийнятті оскаржуваної ухвали, фактичні обставини справи, оцінивши докази на їх підтвердження в межах доводів апеляційної скарги, колегія суддів зазначає таке.
Предметом апеляційного перегляду є ухвала місцевого господарського суду про відмову ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» у видачі судового наказу.
Згідно зі ст. 55 Конституції України кожному гарантується право на судовий захист.
Водночас порядок здійснення судочинства у господарських судах встановлено ГПК України.
Отже, реалізація права на судовий захист у господарському судочинстві здійснюється у випадках та в порядку, встановлених процесуальним законом - ГПК України.
Так, розділом ІІ ГПК України врегулювано процесуальні питання, пов`язані з здійсненням наказного провадження у господарських справах.
Приписами ч. 1, 2 ст. 150 ГПК України унормовано, що заява про видачу судового наказу подається до суду у письмовій формі та підписується заявником.
У заяві повинно бути зазначено:
1) найменування суду, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) (для фізичних осіб) заявника і боржника, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України заявника та боржника, реєстраційний номер облікової картки платника податків заявника та боржника (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта заявника та боржника (для фізичних осіб - громадян України), вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), а також інші дані, якщо вони відомі заявнику, які ідентифікують боржника, відомості про наявність або відсутність у заявника електронного кабінету;
3) ім`я (прізвище, ім`я та по батькові) представника заявника, якщо заява подається представником, його місце проживання;
4) вимоги заявника і обставини, на яких вони ґрунтуються;
5) перелік доказів, якими заявник обґрунтовує обставини, на яких ґрунтуються його вимоги.
Водночас розділом ІІІ ГПК України закріплено процедурні питання щодо здійснення господарськими судами позовного провадження.
Відповідно до ч. 1, 3 ст. 162 ГПК України у позовній заяві позивач викладає свої вимоги щодо предмета спору та їх обґрунтування. 
Позовна заява повинна містити: 
1) найменування суду першої інстанції, до якого подається заява;
2) повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові - для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта (для фізичних осіб - громадян України), якщо такі відомості відомі позивачу, вказівку на статус фізичної особи - підприємця (для фізичних осіб - підприємців), відомі номери засобів зв`язку та адресу електронної пошти, відомості про наявність або відсутність електронного кабінету;
3) зазначення ціни позову, якщо позов підлягає грошовій оцінці; обґрунтований розрахунок сум, що стягуються чи оспорюються;
4) зміст позовних вимог: спосіб (способи) захисту прав або інтересів, передбачений законом чи договором, або інший спосіб (способи) захисту прав та інтересів, який не суперечить закону і який позивач просить суд визначити у рішенні; якщо позов подано до кількох відповідачів - зміст позовних вимог щодо кожного з них;
5) виклад обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини; правові підстави позову;
6) відомості про вжиття заходів досудового врегулювання спору - у випадку, якщо законом встановлений обов`язковий досудовий порядок урегулювання спору;
7) відомості про вжиття заходів забезпечення доказів або позову до подання позовної заяви, якщо такі здійснювалися;
8) перелік документів та інших доказів, що додаються до заяви; зазначення доказів, які не можуть бути подані разом із позовною заявою (за наявності); зазначення щодо наявності у позивача або іншої особи оригіналів письмових або електронних доказів, копії яких додано до заяви;
9) попередній (орієнтовний) розрахунок суми судових витрат, які позивач поніс і які очікує понести в зв`язку із розглядом справи;
10) підтвердження позивача про те, що ним не подано іншого позову (позовів) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з тих самих підстав.
З наведених норм права випливає, що, на відміну від порядку звернення із заявою про видачу судового наказу, у разі подання заявником до суду позову, у останньому позивач повинен зазначити зміст позовних вимог, обставини, якими він обґрунтовує ці вимоги, а також правові підстави позову.
Позовна заява обов`язково повинна містити предмет позову та підстави позову. Предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення, яке опосередковується відповідним способом захисту прав або інтересів. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права та охоронюваного законом інтересу. Водночас правові підстави позову - це зазначена в позовній заяві нормативно-правова кваліфікація обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
Такі правові висновки закріплено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 у справі № 904/5726/19.
Беручи до уваги викладене, колегія суддів зазначає, що з огляду на змістове наповнення поданої ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» до Господарського суду міста Києва заяви, яка, зі свого боку, містить у собі як предмет, так і підстави позову, а також безпосередньо її назву, - така заява за своїми характеристиками є саме позовною заявою, що свідчить про ініціювання ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» саме позовного провадження.
Згідно із ч. 1, 5 ст. 174, ч. 1 ст. 175, ч. 1 ст. 176 ГПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 162, 164, 172 цього Кодексу, протягом п`яти днів з дня надходження до суду позовної заяви постановляє ухвалу про залишення позовної заяви без руху.
Суддя повертає позовну заяву і додані до неї документи у разі, якщо:
1) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано;
2) порушено правила об`єднання позовних вимог (крім випадків, в яких є підстави для застосування положень статті 173 цього Кодексу);
3) до постановлення ухвали про відкриття провадження у справі від позивача надійшла заява про врегулювання спору або заява про відкликання позовної заяви;
4) відсутні підстави для звернення прокурора до суду в інтересах держави або для звернення до суду особи, якій законом надано право звертатися до суду в інтересах іншої особи;
5) позивачем подано до цього самого суду інший позов (позови) до цього самого відповідача (відповідачів) з тим самим предметом та з однакових підстав і щодо такого позову (позовів) на час вирішення питання про відкриття провадження у справі, що розглядається, не постановлена ухвала про відкриття або відмову у відкритті провадження у справі, повернення позовної заяви або залишення позову без розгляду;
6) до заяви не додано доказів вжиття заходів досудового врегулювання спору у випадку, коли такі заходи є обов`язковими згідно із законом.
Суддя відмовляє у відкритті провадження у справі, якщо:
1) заява не підлягає розгляду за правилами господарського судочинства;
2) є таке, що набрало законної сили, рішення чи ухвала суду про закриття провадження у справі між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, або є судовий наказ, що набрав законної сили за тими самими вимогами;
3) у провадженні цього чи іншого суду є справа із спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;
4) є рішення третейського суду, міжнародного комерційного арбітражу, прийняте в межах його компетенції в Україні щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав, за винятком випадків, коли суд відмовив у видачі виконавчого документа на примусове виконання такого рішення;
5) є рішення суду іноземної держави або міжнародного комерційного арбітражу, визнане в Україні в установленому законом порядку, щодо спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав;
6) настала смерть фізичної особи або оголошено її померлою чи припинено юридичну особу, які звернулися із позовною заявою або до яких пред`явлено позов, якщо спірні правовідносини не допускають правонаступництва.
За відсутності підстав для залишення позовної заяви без руху, повернення позовної заяви чи відмови у відкритті провадження суд відкриває провадження у справі протягом п`яти днів з дня надходження позовної заяви або заяви про усунення недоліків, поданої в порядку, передбаченому статтею 174 цього Кодексу.
З аналізу наведених вище правових норм можна зробити висновок, що за результатами перевірки поданої позивачем позовної заяви судом у останнього наявне обмежене коло процесуальних дій:
- залишити позовну заяву без руху; 
- повернути позовну заяву;
- відмовити у відкритті провадження у справі;
- відкрити провадження у справі.
Відтак, враховуючи означене, наведені в мотивувальній частині оскаржуваної ухвали посилання місцевого господарського суду на п. 4 ч. 1 ст. 152 ГПК України не є релевантними, тобто не відповідають та не можуть бути застосовані до змісту та форми поданої ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» позовної заяви, позаяк такої процесуальної дії як відмова у видачі судового наказу в межах позовного провадження положеннями ГПК України не передбачено.
Колегія суддів також вважає за необхідне зауважити, що реалізація права на судовий захист має здійснюватися у спосіб, який не порушує встановленого законом порядку розгляду справи.
В цьому контексті враховується практика Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), відповідно до якої право на справедливий суд включає, зокрема, можливість звернення до суду (рішення ЄСПЛ у справі «Kutic v. Croatia»).
ЄСПЛ послідовно наголошує, що процесуальні правила покликані забезпечити належне здійснення правосуддя та принцип правової визначеності, а їх дотримання є обов`язковим для всіх учасників процесу. Водночас як надмірний формалізм, так і ігнорування процесуальних вимог можуть призводити до порушення права на справедливий суд (рішення ЄСПЛ у справах «Zubac v. Croatia», «Walchli v. France», «Beles and Others v. the Czech Republic»).
Отже, звернення ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» до Господарського суду міста Києва із позовною заявою по суті є реалізацією позивачем права на судовий захист власних майнових прав за відсутності, на думку скаржника, належного виконання грошового зобов`язання відповідачем, тоді як винесену судом першої інстанції ухвалу від 26.03.2026 у справі № 910/3039/26 суд апеляційної інстанції розцінює як постановлену з порушенням ст. 6 Конвенції з прав людини та основоположних свобод та ст. 55 Конституції України.
З огляду на викладене, враховуючи встановлені у справі обставини, а також допущені судом першої інстанції порушення норм процесуального права, колегія суддів доходить переконливого висновку, що оскаржувана ухвала не відповідає вимогам законності та обґрунтованості, будучи постановленою без належного врахування засад правової визначеності судового розгляду.
Приписами п. 6 ч. 1 ст. 275, ст. 280 ГПК України унормовано, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції є: 1) неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції вважає встановленими; 3) невідповідність висновків суду обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи усі фактичні обставини справи та норми чинного законодавства, які належить застосовувати у спірних правовідносинах, оскільки судом першої інстанції було неправильно застосовано норми процесуального права, - суд апеляційної інстанції висновує, що апеляційну скаргу ТОВ «Запоріжжяелектропостачання» слід задовольнити, ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/3039/26 скасувати, а справу № 910/3039/26 передати на розгляд до суду першої інстанції.
У зв`язку із передачею справи на розгляд місцевому господарському суду, зважаючи на те, що у цьому випадку суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, згідно із загальними правилами ст. 129 ГПК України, розподіл сум судового збору, пов`язаного з розглядом апеляційної скарги, здійснюється судом першої інстанції за результатами розгляду ним відповідної справи.
Керуючись ст. 129, 232, 236, 255, 270, 271, 275, 281, 282 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд

УХВАЛИВ:

1. Задовольнити апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Запоріжжяелектропостачання» на ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/3039/26.
2. Скасувати ухвалу Господарського суду міста Києва від 26.03.2026 у справі № 910/3039/26.
3. Передати матеріали справи на розгляд до Господарського суду міста Києва.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та не може бути оскаржена відповідно до ст. 287 Господарського процесуального кодексу України.
Повний текст постанови складено та підписано 19.05.2026.

Головуючий суддя П.В. Горбасенко 

Судді О.М. Сковородіна

Р.М. Колесник