Справа № 509/2329/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 червня 2026 року Овідіопольський районний суд Одеської області у складі : 
головуючого судді Козирського Є.С.,
при секретарі Лепешенковій В.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в смт. Овідіополь, справу за адміністративним позовом  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови №R449057 від 28.03.2026 та №R449061 від 28.03.2026 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП,-
ВСТАНОВИВ:
08 квітня 2026 року представник позивача звернувся до суду з вищевказаним позовом, в якому просить суд визнати протиправною та скасувати постанову №R449057 від 28.03.2026 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000грн.; визнати протиправною та скасувати постанову №R449061 від 28.03.2026 року про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000грн.; закрити провадження у справах про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210-1 КУпАП; судові витрати, включаючи витрати на правничу допомогу, покласти на відповідача; витребувати у відповідача всі матеріали справи про адміністративне правопорушення відносно позивача.
Позов мотивовано тим, що 1) при розгляді матеріалів про адміністративні правопорушення, винесенні оскаржуваних постанов, відповідачем було грубо порушено вимоги ч. 2 ст. 36 КУпАП. Розгляд справ, за якими були винесені оскаржувані постанови, повністю підпадає під вимоги, передбачені ч. 2 ст. 36 КУпАП: обидві постанові винесені відносно позивача; справи (адміністративні матеріали) розглядались одним і тим же органом (посадовою особою) – уповноваженою особою (з правом підпису) ІНФОРМАЦІЯ_2 - Картамишевим Іваном Андрійовичем; справи розглянуті одночасно: час підпису (підтверджено кваліфікованою позначкою часу для даних від Надавача): 28.03.2026 о 21:20:39 та 28.03.2026 о 21:22:29; кваліфікація порушень передбачена однією ж тією ж нормою – ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а відтак на позивача (за умови дотримання відповідачем інших вимог Закону) могло б бути накладено лише одне стягнення, У зв`язку з чим відповідно до ч. 2 ст. 36 КУпАП дані матеріали підлягали об`єднанню в одне провадження. Посадова особа, яка розглядала матеріали про адміністративне правопорушення не об`єднала дані провадження, що призвело до накладення подвійного штрафу на позивача, за різними постановами. 
2) Наявність підстав для закриття справи через пропуск строку накладення адміністративного стягнення на момент розгляду справи. Згідно даних програми «Резерв+», Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, датою виявлення порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, у вигляді неявки за повісткою до ІНФОРМАЦІЯ_2 , є 17.12.2024 – дата звернення відповідача до органів Національної поліції (щоб доставити для складання протоколу). Тобто закінчення строку накладення адміністративного стягнення за вчинення вказаного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП відбулося 17.03.2025. Згідно даних програми «Резерв+», Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів, дата звернення відповідача до органів Національної поліції у зв`язку з виявленням порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, у вигляді не проходження (відмові від проходження) ВЛК є 23.12.2025. Проте датою виявлення порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, у вигляді не проходження (відмові від проходження) ВЛК є більш рання дата - 06.06.2025, виходячи з нижченаведеного. Пунктом 2 розділу II «Прикінцеві і перехідні положення» Закону України від 21.03.2024 № 3621-IX «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист» було передбачено обов`язок проходження ВЛК громадянам України віком від 25 до 60 років, які були визнані обмежено придатними, крім осіб з інвалідністю. Громадяни України віком від 25 до 60 років, які раніше були визнані обмежено придатними до військової служби до набрання чинності цим Законом (крім осіб, визнаних в установленому порядку особами з інвалідністю), з дня набрання чинності цим Законом зобов`язані були до 05.06.2025 пройти повторний медичний огляд з метою визначення придатності до військової служби. Адміністративне правопорушення, передбачене ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, тобто порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, яке полягає, зокрема, невиконання обов`язку проходження повторного медичного огляду з метою визначення придатності до військової служби до 05.06.2025, не носить характеру триваючого та вичерпується фактом проходження повторного медичного огляду до конкретної дати (до 05.06.2025). Отже початок перебігу строку накладення адміністративного стягнення слід пов`язувати з днем його виявлення. Днем виявлення правопорушення слід вважати день, коли орган, уповноважений на складення протоколу про адміністративне правопорушення та/або винесення постанови про адміністративне правопорушення, отримав будь-які відомості про можливе вчинення адміністративного правопорушення, тобто 06.06.2025. Ч. 9 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення в особливий період правопорушень, передбачених статтями 210, 210-1 цього Кодексу, може бути накладено протягом трьох місяців з дня його виявлення, але не пізніше одного року з дня його вчинення. Закінчення строку накладення адміністративного стягнення за вчинення правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП відбулося 09.09.2025.
3) Щодо зазначення в постановах про надходження від особи заяви, в якій вона зазначає що не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. В обох постанові зазначено, що 28.03.2026 через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста була подана заява, в якій зазначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. Ст. 280 КУпАП передбачено обов`язки органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. З вищенаведеного вбачається, що посадова особа, яка виносила постанову не з`ясувала вищевикладені обставини. З наведеного вбачається, що особа, яка розглядала справу та виносила оскаржувану постанову всупереч нормі ч. 2 ст. 279-9 КУпАП не дотрималась вимог статей 247, 280, 283 КУпАП. Наявність у постанові інформації щодо заяви особи про визнання вини у вчиненні адміністративного правопорушення, без доказів його винуватості не може бути безумовною підставою для притягнення такої особи до відповідальності. Також у постанові відсутні відомості про повідомлення особи, яка притягується до відповідальності про дату, час та місце розгляду справи, що є порушенням права такої особи на захист та підставою для скасування постанови.
4) Щодо недоведеності порушення позивачем законодавства про оборону мобілізаційну підготовку та мобілізацію. Згідно з абзацом 4 пункту 1 частини 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3633-ІХ, під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 3 березня 2022 року № 2105-IX: громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності). Аналіз викладених норм законодавства свідчить про те, що громадяни України, які перебувають на території України, та які перебувають на військовому обліку, мали три шляхи для уточнення своїх персональних даних, а саме шляхом:- прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання;- шляхом прибуття самостійно до центру надання адміністративних послуг;- через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності). Позивач оновив свої персональні дані, але не отримував ніяких повісток по пошті, то його вини у неприбутті до ТЦК та СП немає. Відповідно примітки до ст.210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. Тобто, якщо відповідач, як користувач такого реєстру може отримати відомості про особу шляхом синхронізації з іншими державними електронними реєстрами, то особу не може бути притягнуто до відповідальності за неповідомлення таких відомостей. Відповідач повинен був долучити до протоколу докази, які підтверджують факт порушення обліку, і перевірити дані в інших реєстрах. Інструкція зі складання ТЦК протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затверджена наказом Міноборони, імперативно визначає, що мають долучаються докази, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол. Вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, відповідачем не доведена, оскільки відсутні будь-які докази того, що позивач був належним чином оповіщений про виклик до відповідача. В постанові відсутні відомості дату та час на який викликався позивач, мета виклику та вид повістки. Тобто відсутній будь-який умисел та вина позивача щодо неявки на виклик до ТЦК, що виключає притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Ухвалою судді Овідіопольського районного суду Одеської області від 10 квітня 2026 року було відкрито провадження у справі.
Представник позивача в судове засідання не з`явився, надав заяву про розгляд справи без його участі.
Представник відповідача в судове засідання з`явився, про дату, час та місце розгляду справи повідомлений належним чином, відзиву на адміністративний позов не надав.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України, у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Дослідивши матеріали адміністративної справи, оцінивши надані і отримані докази, суд дійшов наступних висновків.
В силу ч. 1 ст. 2 КАС України завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
Будь-яке рішення чи дії суб`єкта владних повноважень мають бути законними та обґрунтованими, прийнятими чи вчиненими в межах наданих повноважень, мати під собою конкретні об`єктивні факти, на підставі яких його ухвалено або вчинено, а суд, відповідно до ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, перевіряє чи прийнято такі рішення на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано, обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення, безсторонньо (неупереджено), добросовісно, розсудливо, з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації, пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення, з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення, своєчасно, тобто протягом розумного строку. Також рішення суб`єкта владних повноважень не може ґрунтуватися на припущеннях.
Вирішуючи питання про наявність в діях позивача ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, суд виходить з наступного.
Статтею 9 Кодексу України про адміністративні правопорушення визначено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Оскаржуваними постановами ОСОБА_1 визнаний винним за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП та на нього накладено штраф у розмірі 17 000 грн.
Відповідно до норм статті 235 КУпАП територіальні центри комплектування та соціальної підтримки розглядають справи про такі адміністративні правопорушення: про порушення призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку, про порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, про зіпсуття військово-облікових документів чи втрату їх з необережності (статті 210, 210-1, 211 (крім правопорушень, вчинених військовозобов`язаними чи резервістами, які перебувають у запасі Служби безпеки України або Служби зовнішньої розвідки України).
Від імені територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право керівники територіальних центрів комплектування та соціальної підтримки.
Згідно ст. 251 КУпАП доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосується забезпечення безпеки дорожнього руху, а також іншими документами.
Відповідно до ст. 256 КУпАП у протоколі про адміністративне правопорушення зазначаються: дата і місце його складення, посада, прізвище, ім`я, по-батькові, особи, яка склала протокол; відомості про особу, яка притягається до адміністративної відповідальності (у разі її виявлення): місце, час вчинення і суть адміністративного правопорушення: нормативний акт, який передбачає відповідальність за дане правопорушення: прізвища, адреси свідків і потерпілих, якщо вони є, пояснення особи, яка притягається до адміністративної відповідальності: інші відомості, необхідні для вирішення справи.
Протокол підписується особою, яка його склала, і особою, яка притягається до адміністративної відповідальності: при наявності свідків і потерпілих протокол може бути підписано також і цими особами. Особа, яка притягається то адміністративної відповідальності, має право подані пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви свого відмовлення від його підписання.
У разі відмови особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, від підписання протоколу, в ньому робиться запис про це. Особа, яка притягається до адміністративної відповідальності має право подати пояснення і зауваження щодо змісту протоколу, які додаються до протоколу, а також викласти мотиви відмови від його підписання.
Положеннями ст.280 КУпАП передбачено, що орган (посадова особа) при розгляді справи про адміністративне правопорушення зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Відповідно до ст. 283 КУпАП постанова по справі про адміністративне правопорушення повинна містити: найменування органу (прізвище, ім`я та по батькові, посада посадової особи), який виніс постанову; дату розгляду справи; відомості про особу, стосовно якої розглядається справа (прізвище, ім`я та по батькові (за наявності), дата народження, місце проживання чи перебування; опис обставин, установлених під час розгляду справи; зазначення нормативного акта, що передбачає відповідальність за таке адміністративне правопорушення; прийняте у справі рішення.
Статтею 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» визначено обов`язки громадян щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації.
Згідно з ч. 1ст. 22 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» (в редакції станом на момент виникнення спірних правовідносин) громадяни зобов`язані, зокрема з`являтися за викликом до територіального центру комплектування та соціальної підтримки (військовозобов`язані, резервісти Служби безпеки України - за викликом Центрального управління або регіонального органу Служби безпеки України, військовозобов`язані, резервісти Служби зовнішньої розвідки України - за викликом Служби зовнішньої розвідки України) для взяття на військовий облік військовозобов`язаних чи резервістів, визначення їх призначення на особливий період.
Згідно з ч. 2 ст. 26 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію» посадові особи, винні в порушенні законів України та інших нормативно-правових актів з питань мобілізаційної підготовки та мобілізації, а також громадяни за невиконання своїх обов`язків щодо мобілізаційної підготовки та мобілізації несуть відповідальність згідно із законом.
Указом Президента України № 64/2022 «Про введення воєнного стану в Україні» від 24.02.2022, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до п. 20 ч. 1ст. 106 Конституції України, Закону України «Про правовий режим воєнного стану» в Україні із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року введено воєнний стан, який триває і по теперішній час.
Згідно з Указом Президента України від 24 лютого 2022 року № 65/2022 оголошено проведення загальної мобілізації.
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оборону України», особливий період - період, що настає з моменту оголошення рішення про мобілізацію (крім цільової) або доведення його до виконавців стосовно прихованої мобілізації чи з моменту введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях та охоплює час мобілізації, воєнний час і частково відбудовний період після закінчення воєнних дій.
Судом встановлено, що Постановою від № R449057 від 28.03.2026 по справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період), а саме за те, що він не прибув за викликом до ТЦК та СП у строк та місце, зазначені в повістці (ст.22 ЗУ “Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію”). 
Постановою від № R449061 від 28.03.2026 по справі про адміністративне правопорушення, ОСОБА_1 було притягнено до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП (Порушення законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, вчинене в особливий період), а саме за те, що він не пройшов (відмовився від проходження) ВЛК (п.2 розділу ІІ ЗУ “Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення прав військовослужбовців та поліцейських на соціальний захист”).
В обох постанові зазначено, що 28.03.2026 через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста була подана заява, в якій зазначено, що особа, яка притягається до адміністративної відповідальності не оспорює допущене порушення та згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності. 
Ст. 279-9 КУпАП дійсно містить норми про особливості розгляду справ про адміністративні правопорушення, пов`язані з порушенням призовниками, військовозобов`язаними, резервістами правил військового обліку та порушенням законодавства про оборону, мобілізаційну підготовку та мобілізацію, у випадках, якщо особа не оспорює допущене порушення, згодна на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності та подала про це відповідну заяву. 
Однак за ч. 2 ст. 279-9 КУпАП, відповідний керівник ТЦК та СП , СБУ та інших органів протягом трьох днів після отримання такої заяви зобов`язані перевірити викладені у ній фактичні дані про визнання особою правопорушення та надання нею згоди на притягнення її до адміністративної відповідальності за її відсутності і з дотриманням вимог статей 247 , 280 , 283 цього Кодексу винести постанову по справі, у тому числі без участі особи, яка притягається до адміністративної відповідальності. 
Вимоги ст. 247 КУпАП передбачають обов`язок особи, що розглядає справу закрити її за наявності: закінчення на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 цього Кодексу (п. 7). 
Ст. 280 КУпАП передбачено обов`язки органу (посадової особи) при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, чи є підстави для передачі матеріалів про адміністративне правопорушення на розгляд громадської організації, трудового колективу, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. 
З вищенаведеного вбачається, що посадова особа, яка виносила постанову не з`ясувала вищевикладені обставини.
З наведеного вбачається, що особа, яка розглядала справу та виносила оскаржувану постанову всупереч нормі ч. 2 ст. 279-9 КУпАП не дотрималась вимог статей 247, 280, 283 КУпАП. 
Наявність у постанові інформації щодо заяви особи про визнання вини у вчиненні адміністративного правопорушення, без доказів його винуватості не може бути безумовною підставою для притягнення такої особи до відповідальності. 
Також у постанові відсутні відомості про повідомлення особи, яка притягується до відповідальності про дату, час та місце розгляду справи, що є порушенням права такої особи на захист та підставою для скасування постанови. 
Заява особи, яка притягується до відповідальності, про розгляд справи без його участі, не звільняє відповідача від обов`язку повідомити таку особу про дату, час та місце розгляду справи.
Згідно правової позиції, висловленої Верховним Судом у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 08.07.2020 у справі № 177/525/17(2-а/177/23/17), сам факт визнання особою вини у адміністративному правопорушенні не може бути достатнім доказом правомірності рішення суб`єкта владних повноважень за відсутності інших належних доказів і не звільняє відповідача від доведення правомірності свого рішення.
Згідно з абзацом 4 пункту 1 частини 2 «Прикінцеві та перехідні положення» Закону №3633-ІХ, під час дії Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 24 лютого 2022 року № 65/2022, затвердженого Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про загальну мобілізацію» від 3 березня 2022 року № 2105-IX: громадяни України, які перебувають на військовому обліку, зобов`язані протягом 60 днів з дня набрання чинності цим Законом уточнити адресу проживання, номери засобів зв`язку, адреси електронної пошти (за наявності електронної пошти) та інші персональні дані: у разі перебування на території України шляхом прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання, або до центру надання адміністративних послуг, або через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності). 
Аналіз викладених норм законодавства свідчить про те, що громадяни України, які перебувають на території України, та які перебувають на військовому обліку, мали три шляхи для уточнення своїх персональних даних, а саме шляхом: прибуття самостійно до територіального центру комплектування та соціальної підтримки за місцем перебування на військовому обліку чи за своїм місцем проживання; шляхом прибуття самостійно до центру надання адміністративних послуг; через електронний кабінет призовника, військовозобов`язаного, резервіста (за наявності). 
Позивач оновив свої персональні дані, але не отримував ніяких повісток по пошті, то його вини у неприбутті до ТЦК та СП немає.
Відповідно примітки до ст.210 КУпАП положення статей 210, 210-1 цього Кодексу не застосовуються у разі можливості отримання держателем Єдиного державного реєстру призовників, військовозобов`язаних та резервістів персональних даних призовника, військовозобов`язаного, резервіста шляхом електронної інформаційної взаємодії з іншими інформаційно-комунікаційними системами, реєстрами (у тому числі публічними), базами (банками) даних, держателями (розпорядниками, адміністраторами) яких є державні органи. 
Тобто, якщо відповідач, як користувач такого реєстру може отримати відомості про особу шляхом синхронізації з іншими державними електронними реєстрами, то особу не може бути притягнуто до відповідальності за неповідомлення таких відомостей. 
Відповідач повинен був долучити до протоколу докази, які підтверджують факт порушення обліку, і перевірити дані в інших реєстрах. Інструкція зі складання ТЦК протоколів та оформлення матеріалів про адміністративні правопорушення, затверджена наказом Міноборони, імперативно визначає, що мають долучаються докази, які підтверджують факт вчинення адміністративного правопорушення. Обов`язок щодо збирання доказів та оформлення матеріалів про адміністративне правопорушення покладається на уповноважену особу, яка складає протокол.
Відповідно до п. 41 Порядку проведення призову громадян на військову службу під час мобілізації, на особливий період, затвердженого Постановою КМУ № 560 від 16.05.2024 року, належним підтвердженням оповіщення резервіста або військовозобов`язаного про виклик до районного (міського) територіального центру комплектування та соціальної підтримки або його відділу чи відповідного підрозділу розвідувальних органів, Центрального управління або регіональних органів СБУ у разі надсилання повістки засобами поштового зв`язку є: день отримання такого поштового відправлення особою, що підтверджується інформацією та/або документами від поштового оператора; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою місця проживання особи, повідомленою цією особою територіальному центру комплектування та соціальної підтримки підчас уточнення своїх облікових даних; день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати поштове відправлення чи день проставлення відмітки про відсутність особи за адресою задекларованого/зареєстрованого місця проживання в установленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила територіальному центру комплектування та соціальної підтримки іншої адреси місця проживання.
Повістка є формою запрошення (сповіщення, повідомлення) особи про необхідність явки до територіального центру комплектування та соціальної підтримки. 
Порядок надання послуг поштового зв`язку, права та обов`язки операторів поштового зв`язку і користувачів послуг поштового зв`язку та регулюють відносини між ними, визначається Правилами надання послуг поштового зв`язку, який затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 05.03.2009 №270 та Регламентом внутрішньої письмової кореспонденції, затвердженого Наказом АТ «Укрпошта» 28.12.2023 № 6668. 
Згідно п. 82 Правил надання послуг поштового зв`язку, рекомендовані листи з позначкою “Повістка ТЦК” під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату (одержувачу). У разі відсутності адресата (одержувача) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник об`єкта поштового зв`язку інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою “Повістка ТЦК”. 
Згідно п. 6.12.4. Регламенту внутрішньої письмової кореспонденції, у разі відсутності адресата (одержувача), за зазначеною на рекомендованому листі з позначкою «Повістка ТЦК» адресою, працівник ОПЗ інформує адресата (одержувача) за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою “Повістка ТЦК ” ф.22а, де додатково проставляє позначку «Повістка ТЦК», як вказано на рис.16. В аркуші ф. 8 проставляє відмітку про причину невручення, на зворотному боці відправлення зазначає дату вкладання повідомлення ф.22а до абонентської поштової скриньки.
Тобто вина позивача у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 210-1 КУпАП, відповідачем не доведена, оскільки відсутні будь-які докази того, що позивач був належним чином оповіщений про виклик до відповідача.
В постанові відсутні відомості дату та час на який викликався позивач, мета виклику та вид повістки. 
Тобто відсутній будь-який умисел та вина позивача щодо неявки на виклик до ТЦК, що виключає притягнення позивача до адміністративної відповідальності.
Відповідно до ч. 2 ст. 77 КАС України, в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
На обов`язок доведення саме відповідачем як суб`єктом владних повноважень правомірності винесення рішення про притягнення особи до адміністративної відповідальності, правомірності та законності прийнятої постанови вказує Верховний Суд у постановах від 24.04.2019 (справа №537/4012/16-а), від 08.11.2018 (справа № 201/12431/16-а), від 23.10.2018 (справа № 743/1128/17), від 15.11.2018 (справа № 524/7184/16-а). 
Частиною 3 статті 286 КАС України передбачено, що за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право:
1) залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення;
2) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і надіслати справу на новий розгляд до компетентного органу (посадової особи);
3) скасувати рішення суб`єкта владних повноважень і закрити справу про адміністративне правопорушення;
4) змінити захід стягнення в межах, передбачених нормативним актом про відповідальність за адміністративне правопорушення, з тим, однак, щоб стягнення не було посилено.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю за відсутності події і складу адміністративного правопорушення.
Враховуючи наведені обставини і норми закону, а також відсутність належних та допустимих доказів вчинення позивачем адміністративного правопорушення передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, суд дійшов висновку, що постанову №R449057 від 28.03.2026 та №R449061 від 28.03.2026 року про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 у виді штрафу за вчинення правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 210-1 КУпАП слід скасувати, а провадження у справі про притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП закрити на підставі п. 1ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Відповідно до ст. 3 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 1. Судовий збір справляється: у разі ухвалення судового рішення, передбаченого цим Законом.
Згідно ч. 3 ст. 4 Закону України «Про судовий збір» від 08.07.2011 року № 3674-VІ, 3. При поданні до суду процесуальних документів, передбачених частиною другою цієї статті, в електронній формі - застосовується коефіцієнт 0,8 для пониження відповідного розміру ставки судового збору.
Згідно абзацу першого ч. 1 ст. 139 КАС України, 1. При задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Позивачем сплачено 1064,96 грн. - судового збору (1331,20 х 0,8 = 1064,96грн.)
З урахуванням ст. 139 КАС України позивач має право на відшкодування судових витрат пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Разом з тим, відповідно до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо). Такі докази подаються до закінчення судових дебатів у справі або протягом п`яти днів після ухвалення рішення суду за умови, що до закінчення судових дебатів у справі сторона зробила про це відповідну заяву. За відсутності відповідної заяви або неподання відповідних доказів протягом встановленого строку така заява залишається без розгляду.
Відповідно до ч. ч. 1-3 ст. 134 КАС України витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави. За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката.
Для цілей розподілу судових витрат:
1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою;
2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Положеннями ч. 4 ст. 134 КАС України встановлено, що для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Витрати позивача на правову допомогу у сумі 5000 грн. підтверджує договір про надання правової допомоги від 07.04.2026 року; акт приймання-передачі послуг № 23-06/26 від 23.06.2026 року.
Беручи до уваги, що факт надання правничої допомоги підтверджено документально, суд приходить до висновку про стягнення на користь позивача витрат на правничу допомогу при розгляді справи у розмірі 5000 гривень.

Керуючись ст. ст.2,5 - 9, 72 - 77, 90, 210, 243-246, 250, 251, 286 КАС України, суд

ВИРІШИВ:
Адміністратвиний позов  ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови №R449057 від 28.03.2026 та №R449061 від 28.03.2026 року по справі про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП – задовольнити.
Визнати протиправною та скасувати постанову №R449057 від 28.03.2026 про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 гривень.
Визнати протиправною та скасувати постанову №R449061 від 28.03.2026 року про адміністративне правопорушення за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, відносно ОСОБА_1 про накладення адміністративного стягнення у вигляді штрафу в сумі 17 000 гривень.
Закрити провадження у справах про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.3 ст. 210-1 КУпАП.
За рахунок бюджетних асигнувань відповідача ( ІНФОРМАЦІЯ_1 КОД ЄДРПОУ: НОМЕР_1 ) стягнути на користь позивача ( ОСОБА_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 ) 1064,96 гривень - судового збору, та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 5000,00 гривень.

Рішення може бути оскаржено до П`ятого апеляційного адміністративного суду на протязі тридцяти днів. Якщо в судовому засіданні було проголошено лише вступну та резолютивну частину рішення суду зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Суддя 	Є.  С. Козирський