Справа № 214/12197/25
2/214/423/26
Р І Ш Е Н Н Я
Іменем України
13 травня 2026 року м. Кривий Ріг
Саксаганський районний суд м. Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді Чернової Н.В.,
за участю:
секретаря судового засідання Нестеренко К.А.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду, в порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу № 214/12197/25 за позовом  ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР», ОСОБА_2 , про встановлення порядку користування квартирою та розподіл особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг,
ВСТАНОВИВ:
Позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом до відповідачів ТОВ «Житлосервіс-КР» та ОСОБА_2 і просить суд встановити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 , виділивши йому в користування виділити житлову кімнату площею 11,9 кв.м. та відповідачу ОСОБА_2 житлову кімнату площею 17,4 кв.м. з лоджією 2,1 кв.м., залишивши в загальному користуванні кухню площею 8,7 кв.м., ванну кімнату 2,6 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м., коридор площею 8,7 кв.м. та вбудовану шафу площею 0,5 кв.м., а також зобов`язавши ТОВ «Житлосервіс-КР» розділити між ним та ОСОБА_2 особовий рахунок на квартиру, відкривши два особових рахунки відповідно до часток співвласників з урахуванням встановленого порядку користування квартирою. В обґрунтування вимог позивачем зазначено, що на підставі рішення суду від 18 червня 2021 року у справі № 214/7153/17 в порядку поділу майна подружжя визнано за ним та ОСОБА_3 право власності по частці за кожним на квартиру за адресою: АДРЕСА_2 . Право власності на свою частку він зареєстрував належним чином, ОСОБА_3 належну їй частку подарувала відповідачу ОСОБА_2 на підставі договору від 01.12.2021. З моменту ухвалення рішення по справі № 214/7153/17 між ним з відповідачем ОСОБА_2 склався відповідний усталений порядок користування квартирою, який він вважає необхідним узаконити рішенням суду, беручи до уваги неприязні відносини між ними, а також відсутність ОСОБА_2 за адресою спірної квартири і несплату ним комунальних послуг відповідно до частки майна. Тому беручи до уваги відсутність можливості у нього сплачувати комунальні послуги за всю квартиру, оскільки фактично він користується однією з двох кімнат та не має змоги повністю відновити квартиру після пошкодження її внаслідок атаки РФ внаслідок відсутності заяви на допомогу від іншого співвласника нерухомого майна, просить задовольнити вимоги.
Ухвалою суду від 29 січня 2026 року прийнято позовну заяву до розгляду та відкрито провадження у справі, розгляд справи постановлено проводити в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
До суду надійшла заява від позивача ОСОБА_1 та його представника ОСОБА_4 в якій остання позовні вимоги підтримує в повному обсязі, на вимогах позову наполягає, просить проводити судове засідання без фіксування технічними засобами. 
Відповідач ОСОБА_2 причини неявки суд не повідомив, відзиву на позов не подав.
Представник відповідача ТОВ «Житлосервіс-КР» звернувся до суду із заявою про розгляд справи у його відсутність, проти позову заперечує з підстав, викладених у відзиві на позов.
В обґрунтування відзиву на позов зазначено про відсутність підстав для задоволення вимог, оскільки ТОВ «Житлосервіс-КР» є надавачем послуг з управління багатоквартирним будинком, а тому не уповноважений і не може бути уповноваженим на розподіл окремих рахунків на оплату комунальних послуг, оскільки не є надавачем цих послуг. Крім того, посилання на обов`язок ТОВ «Житлосервіс-КР» з розподілу особових рахунків є безпідставним та необґрунтованим з огляду на відсутність встановленого порядку користування квартирою. Про вказане було повідомлено позивача, тому незрозуміло, які саме права позивача та яким чином порушені ТОВ «Житлосервіс-КР». З посиланням не неналежний спосіб захисту в цій частині, представник позивача просить відмовити у задоволенні вимог.
У відповіді на відзив позивачем зазначено посилання на судову практику в частині належного способу захисту щодо зобов`язання розподілу окремих рахунків спірної квартири між її співвласниками та необхідність визначення порядку у зв`язку з цим користування квартирою, про що ним і заявлено в тексті позовних вимог. Наразі він звертається з вимогами до управителя будинку ТОВ «Житлосервіс-КР», маючи намір в подальшому звернутися до комунальних служб з відповідними заявами про розподіл особових рахунків. Наголошено, що саме ТОВ «Житлосервіс-КР» формує єдиний рахунок, веде облік споживачів та площі і технічна можливість розподілу рахунку покладається саме на нього, оскільки він адмініструє будинок. Тому наполягає на задоволенні вимог.
Ураховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Суд, всебічно, повно, об`єктивно та безпосередньо дослідивши наявні у справі докази щодо їх належності, допустимості, достовірності та достатності, надавши їм оцінку в сукупності, дійшов до такого висновку.
Як установлено судом та підтверджується письмовими доказами, за інформацією з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно, ОСОБА_1 на підставі рішення Саксаганського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області від 18 червня 2021 року у справі № 214/7153/17 є власником 1/2 частки квартири за адресою: АДРЕСА_2 .
Власником іншої 1/2 частки квартири на підставі договору дарування серії та номер 1466, посвідченого 01.12.2021 приватним нотаріусом Криворізького районного нотаріального округу Дніпропетровської області Дацко В.Я. являється відповідач ОСОБА_2 .
Щодо вимог позивача про встановлення порядку користування квартирою.
Відповідно до ст. 358 ЦК України право спільної часткової власності здійснюється співвласниками за їхньою згодою. Співвласники можуть домовитися про порядок володіння та користування майном, що є їхньою спільною частковою власністю. Кожен із співвласників має право на надання йому у володіння та користування тієї частини спільного майна в натурі, яка відповідає його частці у праві спільної часткової власності. У разі неможливості цього він має право вимагати від інших співвласників, які володіють і користуються спільним майном, відповідної матеріальної компенсації.
При встановленні порядку користування будинком (квартирою) кожному із співвласників передається в користування конкретна частина будинку (квартири), виходячи з його частки в праві спільної власності на будинок (квартиру). Разом з тим виділені у користування приміщення можуть бути і неізольовані і не завжди точно відповідати належним співвласникам часткам, оскільки встановлення порядку користування майном не припиняє право спільної часткової власності на це майно.
Установлення співвласниками порядку користування будинком (квартирою) з виділенням конкретних приміщень, не припиняє право спільної часткової власності, оскільки такі частини не перетворюються в об`єкт самостійної власності кожного з них.
Зазначений правовий висновок викладений у постанові Верховного Суду України від 03 квітня 2013 року в справі № 6-79цс14.
За змістом ст. 358 ЦК України первинне значення у врегулюванні відносин між співвласниками має домовленість. Рішення суду не може підмінити собою їх домовленість. Водночас при виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.
Відповідно до п. 14 Постанови Пленуму Верховного Суду України від 22 грудня 1995 року №20 «Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності» квартира, яка є спільною сумісною чи спільною частковою власністю, на вимогу учасника (учасників) цієї власності підлягає поділу в натурі, якщо можливо виділити сторонам ізольовані жилі та інші приміщення з самостійними виходами, які можуть використовуватися як окремі квартири або які можна переобладнати в такі квартири. У протилежному випадку може бути встановлено порядок користування приміщеннями квартири, якщо про це заявлено позов.
У даному випадку спірні правовідносини стосуються поділу квартири в натурі, тому з`ясування можливості виділення у користування кожному зі співвласників ізольованого приміщення, є обов`язковим.
При цьому частку у квартирі можна виділити в натурі, коли цю частку житла можна ізолювати від решти об`єкта нерухомості та використовувати повністю автономно. Для цього в ній мають бути окремий вхід, санвузол та інші комунікації.
До вказаних висновків дійшов Верховний Суд у постанові 15 листопада 2023 року в справі № 357/13634/21 (провадження № 61-9627св23).
Верховний Суд у постанові від 06 лютого 2023 року у справі № 607/22941/21 (провадження № 61-12444св22) висловив правову позицію про те, що судове рішення про встановлення порядку користування спільним майном не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно, не порушує їхніх прав як власників, оскільки суд виділяє в користування сторонам спору в натурі частки, адекватні розміру їхніх часток у праві власності на спільне майно. При цьому, допускається можливість відійти в незначних обсягах від відповідності реальних часток ідеальним у зв`язку з неможливістю забезпечити їх точну відповідність, тобто з наближенням до ідеальних часток.
При виникненні конфліктної ситуації, яка унеможливлює добровільне встановлення порядку користування спільним майном між співвласниками, такий порядок користування може встановити суд.
Вирішуючи спір щодо встановлення порядку спільного користування квартирою, суд керується тим, що при визначенні такого порядку допускається виділення сторонам у користування частин житлового приміщення, співмірних їхнім ідеальним часткам у праві спільної часткової власності. При цьому можливі незначні відступи від точної відповідності реальних часток ідеальним, зумовлені об`єктивною неможливістю забезпечити їх повну тотожність. Таке рішення не змінює розміру часток співвласників у праві власності на спільне майно та не порушує їхніх прав як власників.
Установивши, що співвласники не дійшли згоди щодо порядку користування спільним майном, а також урахувавши, що запропонований позивачами порядок користування квартирою не порушує прав відповідача, суд дійшов висновку про обґрунтованість заявлених вимог в цій частині. Такий висновок зумовлений, зокрема, наявністю між співвласниками квартири неприязних відносин, що унеможливлює добровільне встановлення порядку користування квартирою відповідно до часток кожного зі співвласників.
Так, судом установлено та підтверджено матеріалами справи, що спірна квартира є двокімнатною житловою площею 29,30 кв. м, та складається з двох житлових кімнат: кімнати № 1 площею 17,40 кв. м, кімнати № 2 площею 11,90 кв. м, а також кухні площею 8,7 кв.м., ванної кімнати 2,6 кв.м., вбиральні площею 1,0 кв.м., коридору площею 8,7 кв.м. та вбудованої шафи площею 0,5 кв.м.,
З огляду на те, що позивач та відповідач ОСОБА_2 володіють по 1/2 частці у праві власності на спірну квартиру, виділити у користування житлові приміщення, які б точно відповідали їхнім ідеальним часткам, є неможливим.
За таких обставин суд виходить з необхідності допустити відступ від повної відповідності реальних часток ідеальним, оскільки виділення в натурі частин спільного майна, які б точно відповідали часткам співвласників у праві спільної часткової власності, об`єктивно неможливе, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Верховного Суду від 09 лютого 2026 року у справі № 686/18555/24 (провадження № 61-11222св25), а тому вимоги в цій частині підлягають задоволенню.
Щодо вимоги позивача про розділ особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг. 
Відповідно до статті 317 ЦК України власникові належать право володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Згідно зі статтею 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власність зобов`язує.
Статтею 360 ЦК України встановлено, що співвласник відповідно до своєї частки у праві спільної часткової власності зобов`язаний брати участь у витратах на управління, утримання та збереження спільного майна, у сплаті податків, зборів (обов`язкових платежів), а також нести відповідальність перед третіми особами за зобов`язаннями, пов`язаними із спільним майном.
Згідно зі статтею 66 ЖК України плата за користування житлом (квартирна плата) обчислюється, виходячи із загальної площі квартири (одноквартирного будинку).
Відповідно до статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» до житлово-комунальних послуг належать послуги з централізованого постачання холодної та гарячої води, водовідведення, газо - та електропостачання, централізованого опалення, вивезення побутових відходів та послуги з утримання будинків і споруд та прибудинкових територій.
Відносини між споживачами у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Згідно з пунктом 1 частини другої статті 7 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» індивідуальний споживач зобов`язаний укладати договори про надання житлово-комунальних послуг у порядку і випадках, визначених законом.
Пунктом 10 Правил користування приміщеннями жилих будинків і гуртожитків, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 08 жовтня 1992 року №572, передбачений порядок розподілу плати за житлово-комунальні послуги між співвласниками квартир. Мешканці квартири, житлового приміщення у гуртожитку, в яких проживає два і більше співвласники, наймачі (орендарі): розподіляють за узгодженням загальні витрати на оплату житлово-комунальних та інших послуг. За умови відсутності поквартирного (покімнатного) обліку та відсутності згоди між мешканцями квартири, житлового приміщення у гуртожитку щодо оплати житлово-комунальних та інших послуг плата розподіляється: за електроенергію при загальному лічильнику пропорційно потужності побутового електричного обладнання кожного співвласника, наймача (орендаря); за газ, водопостачання та водовідведення, освітлення підсобних приміщень - за чисельністю зареєстрованих осіб, що проживають у квартирі, житловому приміщенні у гуртожитку; за послуги з централізованого опалення, з утримання житлових будинків і споруд та прибудинкових територій - за встановленими тарифами відповідно до опалюваної та загальної площі приміщення, яким користується власник, співвласник, наймач (орендар).
При вирішенні питання в цій частині суд приймає до уваги правову позицію, викладену Верховним Судом у постанові від 05 липня 2023 року у справі № 442/2277/22 (провадження № 61-532св23) щодо позовних вимог про поділ особових рахунків з оплати комунальних послуг, де колегія судів погодилася з висновком судів першої та апеляційної інстанції, що цей спір не підлягає розгляду в судовому порядку (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 жовтня 2018 року у справі № 756/9713/16-ц (провадження № 61-18591св18) вважаючи безпідставними доводи позивача стосовно того, що без оформлення особового рахунку окремо на себе позивач не зможе виконати своє зобов`язання по оплаті житлово-комунальних послуг.
Розподіл особового рахунку є можливим лише за умови укладення з кожним із споживачів окремих договорів про надання послуг.
Питання поділу особового рахунку вирішується шляхом звернення особи з відповідною заявою та документами на підтвердження права власності на частину квартири до житлово-експлуатаційної організації.
Тому суд погоджується з доводами сторони відповідача в цій частині та вважає правомірною відмову ТОВ «Житлосервіс-КР», оскільки станом на дату звернення до управителя будинку з відповідною заявою, позивачем не було надано доказів визначення порядку користування квартирою, а тому управитель будинку не мав правових підстав для задоволення вказаної вимоги без визначення порядку користування квартирою між її співвласниками і заявлена вимога про зобов`язання ТОВ «Житлосервіс-КР» розподілу особового рахунку є передчасною.
Згідно зі статтею 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, що є одним із основоположних його принципів. За змістом частини третьої зазначеної норми, обов`язок доведення обставин, які мають значення для справи і на які посилається особа як на підставу своїх вимог або заперечень, покладається на кожну із сторін.
Згідно з частинами першою, п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Відповідно до статті 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
За своєю природою змагальність судочинства засновується на диференціації процесуальних функцій і відповідно - правомочностей головних суб`єктів процесуальної діяльності цивільного судочинства - суду та сторін (позивача та відповідача). Диференціація процесуальних функцій об`єктивно призводить до того, що принцип змагальності відбиває властивості цивільного судочинства у площині лише прав та обов`язків сторін. Це дає можливість констатувати, що принцип змагальності у такому розумінні урівноважується з принципом диспозитивності та, що необхідно особливо підкреслити, - із принципом незалежності суду. Він знівельовує можливість суду втручатися у взаємовідносини сторін завдяки збору доказів самим судом. У процесі, побудованому за принципом змагальності, збір і підготовка усього фактичного матеріалу для вирішення спору між сторонами покладається законом на сторони. Суд тільки оцінює надані сторонам матеріали, але сам жодних фактичних матеріалів і доказів не збирає (постанова Верховного Суду від 18 березня 2019 року по справі № 450/2488/16-ц).
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язок вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 129/1033/13-ц).
Згідно з вимогами пунктів 1, 2, 3 частини першої статті 264 ЦПК України, під час ухвалення рішення суд вирішує, чи мали місце обставини (факти), якими обґрунтовувалися вимоги та заперечення, та якими доказами вони підтверджуються; чи є інші фактичні дані, які мають значення для вирішення справи; які правовідносини сторін випливають із встановлених обставин.
Аналізуючи вищевикладені доводи, беручи до уваги всі встановлені судом факти і відповідні їм правовідносин, належність, допустимість і достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок у їх сукупності, суд приходить до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову.
Судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи (частина 1 статті 133 ЦПК України).
Згідно частини 1 статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених вимог.
Тому підлягає відшкодуванню відповідачем ОСОБА_2 сума сплаченого позивачем судового збору.
Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, ч.2 ст.247, 258-259, 263-265, 273, 274, 277 ЦПК України, суд
УХВАЛИВ:

Задовольнити позов ОСОБА_1 до Товариства з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР», ОСОБА_2 , про встановлення порядку користування квартирою та розподіл особових рахунків на оплату житлово-комунальних послуг – частково.
Установити порядок користування квартирою АДРЕСА_1 таким чином:
-виділити в користування ОСОБА_1 житлову кімнату площею 11,9 кв.м.;
-виділити в користування ОСОБА_2 житлову кімнату площею 17,4 кв.м. з лоджією 2,1 кв.м., 
-залишити в загальному користуванні кухню площею 8,7 кв.м., ванну кімнату 2,6 кв.м., вбиральню площею 1,0 кв.м., коридор площею 8,7 кв.м. та вбудовану шафу площею 0,5 кв.м.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору 1 211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп.
Відмовити у задоволенні іншої частини вимог.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. . Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.
Відомості про сторін:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_2 .
Відповідач ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , РНОКПП суду невідомий, місце проживання зареєстровано за адресою: АДРЕСА_3 .
Відповідач Товариство з обмеженою відповідальністю «Житлосервіс-КР», код ЄДРПОУ 38334911, місцезнаходження за адресою: Дніпропетровська область, Криворізький район, м. Кривий Ріг, вул. Спаська, буд. 17-А.

Суддя Н.В. Чернова