Дата документу 17.06.2026 Справа № 333/9782/25

Запорізький Апеляційний суд

 
ЄУН 333/9782/25      Пр. № 22-ц/807/1212/26	Головуючий у 1-й інстанції: Стоматов Е.Г.  Суддя-доповідач: Гончар М.С.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
17 червня 2026 року м. Запоріжжя

Запорізький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого судді (судді-доповідача) Гончар М.С.
суддів Онищенка Е.А., Трофимової Д.А.
за участі секретаря Товстопятко З.С. 
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2  на рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2026 року у справі за позовом АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «СЕНС БАНК» (надалі – Банк) до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості  

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2025 року Банкзвернувся до суду з вищезазначеним позовом (а.с. 1-26), в якому просив стягнути з відповідача заборгованість в сумі 101842,83 грн., з яких 72603,29 грн. – прострочене тіло кредиту, 29239,54 грн. – відсотки за користування кредитом, стягнути з відповідача судові витрати: 2422,40 грн. сплаченого судового збору та 8600,00 грн. витрат на професійну правничу допомогу.
В обґрунтування свого позову Банк зазначав, що 15.04.2020 року ОСОБА_1 шляхом підписання оферти запропонував АТ «Альфа-Банк» укласти угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії, яка є невід`ємною частиною Договору про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк», укладеного між ним та Банком. 15.04.2020 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 з дотриманням приписів чинного законодавства України було укладено Угоду про обслуговування кредитної картки та відкриття відновлювальної кредитної лінії із наступними основними умовами: тип кредиту – кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту – «Максимум-готівка», мета кредиту – для особистих потреб; ліміт кредитної лінії – у розмірі 200000,00 грн.; процентна ставка – 24 % річних; тип процентної ставки – фіксована; тип картки – MasterCard Debit World строком дії 5 років; порядок повернення кредиту – щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5 % від суми заборгованості, мінімум 50 грн. Для ідентифікації в обліковій системі Банку Угоді було присвоєно № 631392433. 12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» прийнято рішення про зміну найменування банку з Акціонерного товариства «Альфа-Банк» на Акціонерне товариство «СЕНС БАНК», Запис про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «СЕНС БАНК» внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року. Банк належним чином виконав свій обов`язок щодо надання кредиту, однак відповідач своїх зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконав, внаслідок чого утворилась заборгованість в загальній сумі 101842,83 грн, з яких: 72603,29 грн – прострочене тіло кредиту, 29239,54 грн – відсотки за користування кредитом.
В автоматизованому порядку для розгляду даної справи визначено суддю першої інстанції Стоматова Е.Г. (а.с.27). Ухвалою суду першої інстанції від 31.10.2025 року (а.с. 32-33) провадження у цій справі відкрито в порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням сторін.
Рішенням Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2026 року (а.с.65-70) позов Банку у цій справі задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Банку (ЄДРПОУ 23494714) заборгованість за кредитним договором у загальному розмірі 88391,72 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП: НОМЕР_1 ) на користь Банку (ЄДРПОУ 23494714) судовий збір у сумі 2102,45 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Стягнуто з Банку (ЄДРПОУ 23494714) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) витрати на правову допомогу у сумі 1056,80 грн.
Банк із вищезазначеним рішенням суду першої інстанції, у тому числі в частині відмови у задоволенні позовних вимог погодився, останнє в апеляційному порядку не оскаржував.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду першої інстанції у цій справі (фактично в частині задоволення позовних вимог Банку), посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права судом першої інстанції при його ухваленні, відповідач ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2 у своїй апеляційній скарзі (а.с.77-94) просив скасувати рішення суду першої інстанції і ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі, стягнути з Банку на користь відповідача сплачену суму судового збору і також витрати на правничу допомогу.
В автоматизованому порядку 07.04.2026 року для розгляду цієї справи визначено колегію суддів Запорізького апеляційного суду: головуючого суддю (суддю-доповідача) Гончар М.С., суддів Онищенка Е.А. та Трофимову Д.А. (а.с.95). Ухвалою апеляційного суду від 08.04.2026 року (а.с.96) витребувано у суду першої інстанції справу, яка надійшла до апеляційного суду 17.04.2026 року (а.с.99). Ухвалою апеляційного суду апеляційне провадження за вищезазначеною апеляційною скаргою відкрито 20.04.2026 року (а.с. 100), дану справу за апеляційною скаргою призначено до апеляційного розгляду (а.с.101), з урахуванням відповідного навантаження судді-доповідача і колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ, які за рішенням загальних зборів суддів Запорізького апеляційного суду з липня 2021 року також приймають участь у розгляді кримінальних проваджень, штату суддів Запорізького апеляційного суду; участі судді-доповідача у курсах підвищення кваліфікації у період з 18.05.2026 року по 22.05.2026 року включно (довідка - а.с. 112). 
Банк (довідка про доставку Банку електронного документу в «Електронному суді» – копії ухвали про відкриття апеляційного провадження у цій справі - 11.04.2026 року - а.с. 107) не скористався своїм правом на подачу відзиву на вищезазначену апеляційну скаргу сторони відповідача у цій справі. Однак, в силу вимог ст. 360 ч.3 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції апеляційним судом.
У дане судове засідання повідомлені апеляційним судом про дату, час і місце розгляду цієї справи належним чином, у тому числі відповідач ОСОБА_1 додатково через свого представника, що узгоджується із вимогами ст. 130 ч. 5 ЦПК України (а.с. 109-111), всі учасники цієї справи не з`явились, про причини своєї неявки апеляційний суд не сповістили, клопотань про відкладення розгляду цієї справи апеляційному суду не подавали. 
Представник відповідача - адвокат Скользнєва В.В. подала апеляційному суду заяву (а.с. 113-114), в якій просила апеляційний суд розглядати дану справу без участі апелянта та його представника. 
За змістом ст. 372 ч. 2 ЦПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи апеляційним судом. 
При вищевикладених обставинах, на підставі ст. ст. 371-372 ЦПК України апеляційний суд ухвалив: заяву представника апелянта (відповідача) задовольнити, розглядати дану справу у даному судовому засіданні за відсутності всіх учасників цієї справи, які не з`явились. 
В силу вимог ст. 247 ч. 2 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи… фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Відводів у цій справі не заявлено, самовідводи відсутні.
Заслухавши у даному судовому засіданні доповідь судді-доповідача, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, апеляційний суд дійшов висновку про те, що апеляційна скарга відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2  у цій справі підлягає залишенню без задоволення з таких підстав.
В силу вимог ст. 367 ч. 1 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Згідно із п. 1 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 258 ч. 1 ЦПК України судовими рішеннями є …рішення, постанови…
За змістом ст. 381 ч. 1 ЦПК України в редакції Закону України № 4173-IX від 19.12.2024, який набрав законної сили з 08.02.2025 року, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги ухвалює постанову за правилами ст. 35 і глави 9 розділу ІІІ цього Кодексу з особливостями, зазначеними у ст. 382 цього Кодексу.
Встановлено, що суд першої інстанції, задовольняючи позов Банку у цій справі частково, керувався ст. ст. 15, 16, 526, 530, 610, 627, 629, 634, 638, 1049, 1050, 1054, 1055, 1056-1 ЦК України, ст. 2, 4, 5, 12, 13, 76-82, 89, 141, 259, 263-265, 280, 282 ЦПК України та виходив із обґрунтованості та доведеності позовних вимог Банку у цій справі лише в частині їх задоволення.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком суду першої інстанції, вважає його правильним, а рішення суду першої інстанції таким, що ухвалено із додержанням вимог закону, є правильним та законним.
Ст. 263 ЦПК України містить вимоги щодо законності і обґрунтованості судового рішення, а ст. 264 ЦПК України – питання, які вирішує суд під час ухвалення рішення суду. 
Рішення суду першої інстанції вимогам ст. ст. 263-264 ЦПК України у цій справі відповідає.
Так, судом першої інстанції було правильно встановлено, що 15.04.2020 року між АТ «Альфа-Банк» та   ОСОБА_1 (правильно по батькові «  ОСОБА_3 » - оскільки, копія паспорту громадянина України від 21.10.2011 року та довідки про РНОКПП – а.с.23-23 зворот, хоча «Євгенович» у військовому квітку (копія а.с. 46), але якій був виданий пізніше 01.09.2024 року) була підписана оферта на укладення угоди про надання кредиту (копія а.с. 21), акцепт вищевказаної пропозиції, також підписано анкету-заяву про акцепт публічної пропозиції АТ «Альфа-Банк» на укладення договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа-Банк» (копія а.с. 21 на звороті – 22), які в сукупності становлять кредитний договір, згідно умов якого відповідач отримав кредит. Також сторонами підписано Додаток до Публічної пропозиції ПАТ «Альфа Банк» на оформлення Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб (в рамках обслуговування продукту «Максимум-готівка») та Довідка про умови кредитування з використанням картки «Максимум готівка» (з прикладом використання кредитних коштів з розрахунком сукупної вартості кредиту). Таким чином, 15.04.2020 року між АТ «Альфа-Банк» та ОСОБА_1 було підписано Анкету-заяву про акцепт Публічної пропозиції ПАТ «Альфа-Банк» на укладання Договору про комплексне банківське обслуговування фізичних осіб в рамках продукту «Максимум-готівка», із наступними основними умовами: тип кредиту – кредитування рахунку та встановлення відновлювальної кредитної лінії; найменування продукту – «Максимум-готівка», мета кредиту – для особистих потреб; ліміт кредитної лінії – у розмірі 200000,00 грн; процентна ставка – 24 % річних; тип процентної ставки – фіксована; тип картки – MasterCard Debit World строком дії 5-ть років; порядок повернення кредиту – щомісячно, не менше ніж сума обов`язкового мінімального платежу 5 % від суми заборгованості, мінімум 50 грн. Сторонами також було підписано Паспорт споживчого кредиту в якому зокрема зазначено, що строк кредитування 12 місяців з можливістю пролонгації відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання Клієнтом умов Договору. Договором про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк» визначено, що строк користування лімітом Кредитної лінії - 365 днів, з моменту отримання Клієнтом права використання коштів Відновлювальної кредитної лінії з можливістю пролонгації дії Відновлювальної кредитної лінії (за умови прийняття Банком рішення про пролонгацію). Пункт 3.4.15 Додатку №4 після закінчення строку дії Відновлювальної кредитної лінії, який визначається відповідно до умов п.3.4.2. Розділу І цього Додатку №4, Банк має право продовжити строк дії Відновлювальної кредитної лінії у попередньому розмірі та на такий самий строк, але не більше строку дії Договору, у разі наявності таких сукупних обставин, як: сумлінне та точне дотримання Клієнтом умов Договору; та відсутності письмової заяви Клієнта щодо анулювання Відновлювальної кредитної лінії. При цьому, першим днем дії нового строку дії відновлювальної кредитної лінії є перший календарний день наступний за останнім днем попереднього строку дії відновлювальної кредитної лінії. Банк має право протягом строку дії Відновлювальної кредитної лінії змінити строк дії Відновлювальної кредитної лінії, продовжити строк дії відновлювальної кредитної лінії або припинити строк дії відновлювальної кредитної лінії згідно з умовами Договору.
12.08.2022 року загальними зборами акціонерів АТ «Альфа-Банк» затверджено рішення про зміну найменування АТ «Альфа-Банк» на АТ «Сенс Банк», запис про зміну найменування позивача внесено до Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань 30.11.2022 року (статут, копія а.с. 9-11) .
З виписки по рахунку (копія а.с. 12-19) вбачається, що Банк взяті відповідно до Угоди на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, якими відповідач активно користувався. Відповідно до поданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором (копія а.с. 25) у відповідача є заборгованість у розмірі 101842,83 грн, з яких: 72603,29 грн – прострочене тіло кредиту, 29239,54 грн – відсотки за користування кредитом. Позичальник ОСОБА_1 не виконав грошові зобов`язання за кредитним договором, а тому порушені права Банку підлягають судовому захисту шляхом примусового стягнення заборгованості.
Загальні вимоги, додержання яких є необхідним для чинності правочину, визначені статтею 203 ЦК України. Так, зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Відповідно до статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним. Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). У силу ч.1 ст. 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Відповідно до ч. 1 ст. 641 ЦК України пропозицією укласти договір (оферту) може зробити кожна із сторін майбутнього договору. Пропозиція укласти договір має містити істотні умови договору і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття. Згідно ст. 642 ЦК України відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти договір, про її прийняття (акцепт) повинна бути повною і безумовною. Якщо особа, яка одержала пропозицію укласти договір, у межах строку для відповіді вчинила дію відповідно до вказаних у пропозиції умов договору (відвантажила товари, надала послуги, виконала роботи, сплатила відповідну суму грошей тощо), яка засвідчує її бажання укласти договір, ця дія є прийняттям пропозиції, якщо інше не вказане в пропозиції укласти договір або не встановлено законом. Договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства (статті 626, 628 ЦК України). За змістом статті 627 ЦК України сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. У ч.1 ст. 1054 ЦК України передбачено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. Кредитний договір укладається у письмовій формі (ч.1 ст. 1055 ЦК України). Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики. Згідно зі ст. 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Відповідно до підписаної відповідачем Оферти, визначено тип кредиту, найменування Продукту «Максимуму-готівка» (Розділ І), викладено прохання відкрити поточний рахунок з електронним платіжним засобом у гривні, повідомити реквізити та випустити міжнародну платіжну карту МС DEBIT WORLD з строком дії 5 років (Розділ ІІ), Умови надання кредитної лінії: ліміт кредитної лінії 200000,00 грн, процентна ставка в розмірі 24 % (Розділ ІІІ); умови сплати платежів: обов`язковий мінімальний платіж у розмірі 5 % від суми Загальної заборгованості за Кредитною лінією (Розділ IV).
Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що відповідно до підписаної Оферти відповідач сам запропонував умови кредитування, вид програми та вид платіжною картки, суму кредитного ліміту, проценти за його користування, порядок погашення, тощо. Банк, в свою чергу, акцептував таку пропозицію відповідача, відкрив відновлювальну кредитну лінію, видав йому кредитну картку, якою відповідач, як вбачається з наданої позивачем Виписки, активно користувався, знімаючи готівку, поповнюючи карту, відбувалось неодноразове збільшення кредитного ліміту в межах максимальної суми, а з лютому 2025 року внесення коштів на погашення кредиту та обумовлених договором платежів, припинилося. Отже, судом першої інстанції було правильно встановлено, що Банк довів факт укладення кредитного договору з відповідачем, так як договір укладено сторонами в письмовій формі в порядку ч.2 ст. 638, ч. 1 ст. 207 ЦК України та ними досягнуто усіх істотних умов кредитного договору. Відповідач у суді першої інстанції не заперечував факту укладання кредитного договору та користування кредитними коштами (ст. 82 ч. 1 ЦПК України).
З виписки Банку по рахунку відповідача судом першої інстанції було правильно встановлено, що Банк взяті відповідно до Угоди на себе зобов`язання виконав у повному обсязі, надавши відповідачу у розпорядження кредитні кошти, якими відповідач активно користувався. Відповідно до поданого Банком розрахунку заборгованості за кредитним договором у відповідача є заборгованість у розмірі 101842,83 грн з яких: 72603,29 грн – прострочене тіло кредиту, 29239,54 грн – відсотки за користування кредитом. Відповідно до вимог статей 525-526, 530, 1050 ЦК України, зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлений строк відповідно до вказівок закону, договору, одностороння відмова від виконання зобов`язань не допускається.
Доводи сторони відповідача з приводу стягнення Банком з відповідача комісії РКО є безпідставними з огляду на відсутність вказаних вимог у позовній заяві Банку і наявність вимог лише щодо стягнення простроченого тіла кредиту та нарахованих відсотків за користування кредитом.
Що стосується нікчемності положень щодо нарахування комісії РКО, то суд першої інстанції правильно зазначав, що Законом України "Про споживче кредитування" безпосередньо передбачено право Банку встановлювати у кредитному договорі комісію за обслуговування кредиту. Відповідачем у справі нарахування щодо сплати комісії сплачені у повному обсязі і протягом строку кредитування питання щодо нікчемності відповідних положень кредитного договору не ставилось.
Що стосується строку кредитування, суд першої інстанції правильно зазначав таке.
Сторонами було підписано Паспорт споживчого кредиту, в якому зокрема зазначено, що строк кредитування встановлено - 12 місяців з можливістю пролонгації відновлювальної кредитної лінії на новий строк за умови дотримання Клієнтом умов Договору. Договором про банківське обслуговування фізичних осіб в АТ «Альфа Банк» визначено, що строк користування лімітом Кредитної лінії - 365 днів, з моменту отримання Клієнтом права використання коштів Відновлювальної кредитної лінії з можливістю пролонгації дії Відновлювальної кредитної лінії (за умови прийняття Банком рішення про пролонгацію). Пункт 3.4.15 Додатку №4 після закінчення строку дії Відновлювальної кредитної лінії, який визначається відповідно до умов п.3.4.2. Розділу І цього Додатку №4, Банк має право продовжити строк дії Відновлювальної кредитної лінії у попередньому розмірі та на такий самий строк, але не більше строку дії Договору, у разі наявності таких сукупних обставин, як: сумлінне та точне дотримання Клієнтом умов Договору; та відсутності письмової заяви Клієнта щодо анулювання Відновлювальної кредитної лінії. При цьому, першим днем дії нового строку дії відновлювальної кредитної лінії є перший календарний день наступний за останнім днем попереднього строку дії відновлювальної кредитної лінії. Банк має право протягом строку дії Відновлювальної кредитної лінії змінити строк дії Відновлювальної кредитної лінії, продовжити строк дії відновлювальної кредитної лінії або припинити строк дії відновлювальної кредитної лінії згідно з умовами Договору.
Таким чином, судом першої інстанції було правильно встановлено, що строк кредитування за умовами укладеного договору передбачав пролонгацію. Факт пролонгації строку кредитування також підтверджується випискою по рахунку за кредитною карткою відповідно до якої останнє зняття датовано 07.05.2021 року.
Пунктом 15. ст. 14 ЗУ "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" передбачено, що військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період на весь час їх призову, а також їх дружинам (чоловікам), а також іншим військовослужбовцям, під час дії особливого періоду, які брали або беруть участь у захисті незалежності, суверенітету та територіальної цілісності України і брали безпосередню участь в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації в Донецькій та Луганській областях, забезпеченні їх здійснення, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку із збройною агресією Російської Федерації проти України, їх дружинам (чоловікам) - штрафні санкції, пеня за невиконання зобов`язань перед підприємствами, установами і організаціями усіх форм власності, у тому числі банками, та фізичними особами, а також проценти за користування кредитом не нараховуються, крім кредитних договорів щодо придбання майна, яке віднесено чи буде віднесено до об`єктів житлового фонду (жилого будинку, квартири, майбутнього об`єкта нерухомості, об`єкта незавершеного житлового будівництва, майнових прав на них), та/або автомобіля. 
Верховний Суд у постанові від 15.7.2020 року у справі N 199/3051/14 (провадження N 61-10861св18) виклав висновок про перелік необхідних документів доведеності статусу особи, яка має право на пільги, визначені пунктом 15 частини третьої статті 14 Закону України "Про "Про соціальний і правовий статус військовослужбовців та членів їх сімей". У цій постанові Верховний Суд зазначив, що Національний банк України листом від 02 вересня 2014 року N 18- 112/48620 надав роз`яснення, що для звільнення від нарахування штрафів, пені та відсотків за користування кредитом мобілізовані позичальники повинні надати банку перелік документів, встановлений листом Міністерства оборони України від 21 серпня 2014 року N 322/2/7142. Такими документами є: військовий квиток, в якому у відповідних розділах здійснюються службові відмітки, або довідка про призов військовозобов`язаного на військову службу, видана військовим комісаріатом або військовою частиною, а для резервістів - витяг із наказу або довідка про зарахування до списків військової частини, які видаються військовою частиною. На вказані пільги мають право лише мобілізовані позичальники. 
ОСОБА_1 є військовослужбовцем, який проходить службу на посаді солдата, що підтверджується військовим квитком серії НОМЕР_2 від 01.09.2024 року (копія а.с. 46-47) та витягом з наказу Міністерства оборони України (копія а.с. 48), на нього поширюються пільги, встановлені вищевказаним Законом. Так, із наданих Банком розрахунків заборгованості вбачається, що крім заборгованості за основою сумою боргу, відповідачу була нарахована заборгованість за відсотками за період з 15.09.2024 року по 28.05.2025 року в розмірі 12415,20 грн та вже сплачена сума за цей період в розмірі 1035,91 грн. Загалом 12415,20 (нарахована сума боргу) грн + 1035,91 (сплачена сума боргу) = 13451,11 грн. З урахуванням того, що сторони погодили умови кредитування, Банком надано виписку про рух коштів, на даних з якої ґрунтується наданий Банком розрахунок заборгованості, а відповідач не спростував наведений розрахунок, суд першої інстанції правильно вважав позов Банку таким, що підлягає частковому задоволенню. Отже, підлягає стягненню з ОСОБА_1 заборгованість у розмірі 88391,72 грн, з яких: 72603,29 грн – прострочене тіло кредиту, 15788,43 грн (29239,54 грн – 13451,11грн) – відсотки за користування кредитом.
Доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2  є такими, що фактично дублюють доводи сторони відповідача в відзиві відповідача на позов Банку у суді першої інстанції(а.с. 40-51), яким останній вже надав належну оцінку, та з якою погоджується апеляційний суд. Ці доводи є такими, що не спростовують правильно встановлених судом першої інстанції фактичних обставин цієї справи та правильних висновків суду першої інстанції у цій справі, а лише відображають позицію відповідача, яку він та його представник вважають такою, що є єдино вірною та єдино можливою. 
Судом першої інстанції у цій справі було правильно встановлено, що права відповідача, як споживача, при вищевикладених правильно встановлених судом першої інстанції обставинах цієї справи, не були порушені стороною позикодавця (кредитора).
Посилання сторони відповідача в його апеляційній скарзі на судову практику в інших справах за участю інших учасників справи, які за своїми фактичними обставинами різняться із фактичними обставинами цієї справи, не має преюдиційного значення для вирішення цієї справи судом.
Суд першої інстанції розглянув дану справу з додержанням вимог ЦПК України, тобто в межах заявлених Банком позовних вимог та на підставі доказів сторін, яким надав відповідну оцінку з дотриманням вимог ст. 89 ЦПК України. За змістом якої: «Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів; жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили; суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності; суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів)».
Суд першої інстанції правильно виходив при вирішенні цієї справи із:
- презумпції свободи договору (ст. 627 ЦК України, за змістом якої: відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (ч.1); у договорах за участю фізичної особи - споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів (ч.2);  оскільки відповідач на свій власний розсуд обрав кредитора – позивача, підписав вищезазначений електронний договір сторін без зауважень, зі всіма умовами останнього погодився (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані); 
- презумпції правомірності правочину (ст. 204 ЦК України) – вищезазначеного кредитного договору, підписаного сторонами без зауважень, належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не були надані), оскільки їх недійсність прямо не встановлена законом та він не визнаний судом недійсним (належні, допустимі докази протилежного у матеріалах цієї справи відсутні та стороною відповідача апеляційному суду не надані, так, сторона відповідача у цій справі будь-якого зустрічного позову не заявляла, у матеріалах цієї справи відсутнє будь-яке рішення іншого суду в іншій справі про визнання вищезазначеного кредитного договору недійсним, та зокрема в будь-якій частині (комісії тощо) та відповідачем апеляційному суду не надано),
- принципу обов`язковості договору (ст. 629 ЦК України), за змістом якої вищезазначений договір є обов`язковим для виконання його сторонами.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень (ст. 12 ч. 3 ЦПК України). Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях (ст. 81 ч. 6 ЦПК України). Підстави для звільнення від доказування відповідача, передбачені ст. 82 ЦПК України, у цій справі відсутні. Відповідач та представник останнього не надали суду першої інстанції належних, допустимих доказів в обґрунтування своїх заперечень проти позову Банку та, відповідно, у спростування останнього в частині його задоволення.
Апеляційний суд на виконання вимог ст. 12 ч. 5 ЦПК України сприяв повному та всебічному апеляційному перегляду законності та обґрунтованості рішення суду першої інстанції у цій справі в межах доводів апеляційної скарги сторони відповідача. Так, суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасник справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ст. 367 ч. 2 ЦПК України). В силу вимог ст. 367 ч. 3 ЦПК України докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Проте, докази, передбачені ст. 367 ч. ч. 2,3 ЦПК України, у цій справі відсутні та зокрема стороною відповідача апеляційному суду не надані.
Згідно із ст. 376 ч. 3 ЦПК України передбачені порушення норм процесуального права судом першої інстанції, які є обов`язковою підставою для скасування або зміни рішення. В силу вимог ст. 376 ч. 2 ЦПК України лише порушення норм процесуального права, які призвели до неправильного вирішення справи, можуть бути підставою для скасування або зміни рішення. Встановлено, що у цій справі відсутні порушення судом першої інстанції норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування чи зміни рішення, а також відсутні порушення норм процесуального права, які б призвели до неправильного вирішення цієї справи по суті. 
Описки в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції не можуть бути підставою для скасування апеляційним судом правильного по суті рішення суду першої інстанції у цій справі за результатами розгляду вищезазначеної апеляційної скарги сторони відповідача, а можуть бути усунуті судом першої інстанції за власною ініціативою чи за заявою учасників цієї справи у подальшому в порядку ст. 269 ЦПК України. 
При вищевикладених обставинах, доводи апеляційної скарги відповідача ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2  не ґрунтуються на законі та доказах, наявних у матеріалах цієї справи, рішення суду першої інстанції є законним та обґрунтованим, ухваленим з додержанням вимог ЦПК України. 
Крім того, судом першої інстанції правильно, з додержанням вимог ст. ст. 133, 137, 141 ЦПК України у цій справі було вирішено питання про розподіл між сторонами понесених судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи судом першої інстанції.
За таких обставин, апеляційний суд не вбачає передбачених законом підстав для скасування рішення суду першої інстанції у цій справі або ж його зміни. 
Також, в силу вимог ЦПК України у разі відмови відповідачу у задоволенні його апеляційної скарги, останній не має права на компенсацію за рахунок Банку будь-яких судових витрат, пов`язаних із розглядом цієї справи апеляційним судом, у тому числі у вигляді судового збору та витрат на професійну правничу допомогу.
Разом із цим, апеляційний суд вважає за доцільне роз`яснити ОСОБА_1 його право, якщо він вважає, що Банком з нього були отримані будь-які суми (комісії тощо) без відповідних на це правових підстав тощо, вирішувати це питання з Банком у подальшому у позасудовому чи судовому порядку окремо від цієї справи. 
Керуючись ст. ст. 7, 12-13, 81-82, 89, 141, 367-369, 372, 374-375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1 в особі представника ОСОБА_2   залишити без задоволення.
Рішення Комунарського районного суду м. Запоріжжя від 24 березня 2026 року у цій справі залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення, проте, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повної постанови.
Повна постанова апеляційним судом складена 25.06.2026 року.

Головуючий суддя	Суддя	Суддя	
Гончар М.С. 	Онищенко Е.А. 	Трофимова Д.А.