Справа № 523/24602/25
Провадження №2/523/802/26
Р І Ш Е Н Н Я
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"25" травня 2026 р. Пересипський районний суд міста Одеси в складі 
головуючого - судді Сувертак І.В. 
при секретарі Мельніченко Г. О. 
розглянув в відкритому судовому засіданні в залі суду №5 в місті Одесі в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення грошових коштів за договором позики,
за участі представника позивача – адвоката Торган Л. М., представника відповідача – адвоката Новосьолової О. В.,
Установив
Позивач звернувся з позовом до суду та просив суд стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 заборгованість за договором позики у розмірі 376200, 00 грн., 3% річних у розмірі 51389,95 грн., проценти за користування грошовими коштами в розмірі 553216,65 грн.
Позов мотивований тим, що 21.11.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики оформлений розпискою.
Згідно тексту розписки: Відповідач позичила 21.11.2020 року у Позивача 9000, 00 доларів США з обов`язком повернути їх по 30.04.2021 року включно.
Строк для виконання грошового зобов`язання давно вичерпаний, а саме зобов`язання відповідачем не виконане.
Таким чином, основна заборгованість відповідачки перед позивачем відповідно до розписки складає 9000, 00 доларів США, що станом на день подання позовної заяви (17.11.2025 року) складає 376200, 00 грн.
Таким чином, позивач вважає, що відповідачка крім основної суми заборгованості в розмірі 376200, 00 грн., повинна сплатити позивачу проценти у розмірі 553216,65 грн. у відповідності до ст. 1048, ч. 3 ст. 549 ЦК України та 3 % річних 51389,95 грн. у відповідності до ст. 625 ЦК України.
Ухвалою Пересипського районного суду м.Одеси від 03 лютого 2026 року було відкрито загальне провадження по справі з викликом сторін по справі та надано відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву. (а.с. 30,31). 
Відповідачем в особі представника - адвоката Новосьолової О. В. 02 березня 2026 року подано відзив на позовну заяву.
Відповідач заперечував проти задоволення позовних вимог в повному обсязі. Заперечував проти розміру 3% річних, неспівмірності штрафних санкцій до основного зобов`язання.
Також відповідач просив застосувати наслідки спливу позовної давності до спірних правовідносин. (а.с. 37-52).
Позивачем в особі адвоката Торган Л. М. 12 березня 2026 року подано відповідь на відзив. (а.с. 53-60). Відповідач просив задовольнити позовні вимоги в повному обсязі.
Ухвалою суду від 30 березня 2026 року закрито підготовче провадження та призначено судовий розгляд по суті позову. (а.с. 71). 
Представник позивача – адвокат Торган Л. М. в судовому засіданні позовні вимоги підтримала та наполягала на їх задоволенні в повному обсязі.
Представник відповідача – адвокат Новосьолова О. В. в судовому засіданні заперечувала проти задоволення позову. Крім того зазначила, що грошові кошти, котрі зазначені в розписці фактично не були надані відповідачу.
Суд, дослідивши матеріали справи, вислухав представників позивача та відповідача, прийшов до висновку про наявність підстав для часткового задоволення позову, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що 21.11.2020 року ОСОБА_1 та ОСОБА_2 уклали договір позики оформлений розпискою.
Згідно тексту розписки: Відповідач позичила 21.11.2020 року у Позивача 9000, 00 доларів США з обов`язком повернути їх по 30.04.2021 року включно.
Строк для виконання грошового зобов`язання давно вичерпаний, а саме зобов`язання відповідачем не виконане.
Таким чином, основна заборгованість відповідачки перед позивачем відповідно до розписки складає 9000, 00 доларів США, що станом на день подання позовної заяви (17.11.2025 року) складає 376200, 00 грн.
Згідно зі ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона передає у власність другій стороні грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначеними родовими ознаками.
Відповідно до ч. 2 ст. 1047 ЦК України на підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем грошової суми або визначеної кількості речей.
Статтею 202 ЦК України визначено, що правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво-чи багатосторонніми (договори).
Відповідно до частин першої та другої ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Згідно з частиною першою статті 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
У частині першій статті 627 ЦК України визначено, що сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Згідно з частинами першою та третьою ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором. Позика вважається повернутою в момент передання позикодавцеві речей, визначених родовими ознаками, або зарахуванням грошової суми, що позичалась, на його банківський рахунок.
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ч. 1 ст. 525 ЦК України).
Згідно ч. 1 ст. 526 ЦК України - зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Нормами діючого ЦК України визначені виконання грошового зобов`язання.
Згідно ст. 533 ЦК України – 1) грошове зобов`язання має бути виконане у гривнях. 2). Якщо у зобов`язанні визначено грошовий еквівалент в іноземній валюті, сума, що підлягає сплаті у гривнях, визначається за офіційним курсом відповідної валюти на день платежу, якщо інший порядок її визначення не встановлений договором або законом чи іншим нормативно-правовим актом.
Частиною 4 ст. 263 ЦПК України передбачено, що при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Відповідно до ч.3 ст. 625 ЦПК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Згідно розрахунків позивача розраховано у відповідності до ч. 3 ст. 625 ЦК України та 3 % річних 51389,95 грн.
Відповідно до ст. 1048 ЦПК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Договором розпсики від 21.11.2020 року не встановлений розмір процентів, тому їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно розрахунків позивача розраховано у відповідності до ст. 1048 та ч. 3 ст. 549 ЦК України 553216,65 грн.
Сума санкцій (розрахованих відповідно до ст. 1048 та ч. 3 ст. 549, ч. 3 ст. 625 ЦК України) значно перевищує суму основного боргу, тому суд вважає за необхідне їх зменшити до загальної суми 376200, 00 грн, що на думку суду буде справедливо, а також буде стимулювати відповідача до виконання зобов`язань. 
Щодо застосування строків позовної давності, суд відмовляє у задоволенні зазначеної заяви, оскільки строки позовної давності під час дії карантину та воєнного стану перериваються, а на даний час взагалі зупинені.
Відповідно до ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. 
Європейський суд з прав людини вказав, що пункт перший статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги, між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Зазначене дає правові підстави для висновку, що відповідачем по відношенню до позивача, порушені вищевказані норми права.
Згідно з ч. 1 ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки позовні вимоги задоволено частково, тому судовий збір стягується з відповідача відповідно до задоволеної частини позовних вимог.
На підставі викладеного, керуючись ст. ст. 5, 12, 13, 18, 76-81, 89, 131, 141, 211, 223, 258, 263-265, 354 ЦПК України, суд,
Вирішив: 

Позовні вимоги ОСОБА_1 (адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ) до ОСОБА_2 (адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ) про стягнення грошових коштів за договором позики – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , заборгованість за Договором позики, котрий оформлений розпискою, в загальному 752400 гривень 00 копійок, що складається з:
- 376200 грн. 00 коп. – заборгованість за основним боргом;
- 376200 грн. 00 коп. – проценти за користування коштами.
В задоволенні позовних вимог в іншій частині – відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_3 , на користь ОСОБА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , судові витрати - судовий збір у загальному розмірі 7524 грн. 00 коп.
Рішення може бути оскаржено до Одеського апеляційного суду шляхом подачі апеляційної скарги в 30-ти денний строк з дня складання повного рішення суду, безпосередньо до суду апеляційної інстанції. 
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:1) на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у частині другій статті 358 цього Кодексу.
Повний текст судового рішення виготовлено та підписано 01 червня 2026 року.

Суддя