Справа № 182/529/26
Провадження № 2/0182/2935/2026 

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
Іменем УКРАЇНИ
18.06.2026  м. Нікополь
Нікопольський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі головуючого судді Рунчевої О.В., розглянувши в м. Нікополі у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: КП «Міська житлово-технічна інспекція», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особою такою, що втратила право користування житловим приміщенням, -
В С Т А Н О В И В:

30.01.2026 року ОСОБА_1 звернувся до суду із зазначеним вище позовом про визнання ОСОБА_2 таким, що втратив право користування жилим приміщенням, мотивуючи свої позовні вимоги наступним.
Квартира АДРЕСА_1 була отримана позивачем на підставі Ордера № 164 від 04.11.1995 року для його проживання та проживання членів його сім`ї: дружини ОСОБА_3 та дітей ОСОБА_5 , ОСОБА_2 . Склад сім`ї з часом змінювався у зв`язку з тим, що діти стали дорослими, створили свої сім`ї та почали проживати окремо. Наприкінці 2000 року донька позивача ОСОБА_5 виїхала з даної квартири до іншого місця проживання та добровільно знялася з реєстрації за вказаною адресою. З 2012 року в цій квартирі перестав постійно проживати син позивача ОСОБА_2 , який виїхав з цієї квартири до іншого місця проживання, але з реєстраційного обліку не знявся.
Для оновлення документів на квартиру та подальшого укладення договору найму житла на займану житлову площу позивач звернувся до КП ««Міська житлово-технічна інспекція» Нікопольської міської ради. Листом № 882/25 від 05.11.2025 року ОСОБА_1 було відмовлено в укладенні договору найму житла, оскільки не надані документи, які підтверджують особистість його сина ОСОБА_2 , який зареєстрований за цією адресою. Документи сина позивач надати не може, у зв`язку з тим, що він вже давно мешкає окремо зі своєю родиною за іншою адресою, яка позивачу не відома. Вони не спілкуються та не підтримують родинні відносини. В утриманні житла відповідач участі не бере і комунальні послуги не сплачує. З 2012 року він жодного разу в квартирі не був.
На даний час ОСОБА_1 продовжує проживати в квартирі разом з дружиною та сином ОСОБА_4 , 1997 року народження. З причини реєстрації відповідача в квартирі, позивач не має можливості визнати себе основним квартиронаймачем, укласти договір найму житлового приміщення та оформити субсидію на оплату житлово-комунальних послуг за цією адресою. 
Враховуючи вказані обставини, позивач просить суд визнати відповідача таким, що втратив право користування квартирою, що розташована за згаданою вище адресою.
Ухвалою Нікопольського міськорайонного суду Дніпропетровської області від 16.02.2026 року позовна заява прийнята до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, відповідачеві роз`яснено його право на подання відзиву на позовну заяву.
До матеріалів позову долучено заяву позивача про розгляд справи без його участі (а.с.10).
Ухвала про відкриття провадження разом з копією позову та додатками до нього була направлена за місцем реєстрації відповідача, що підтверджується конвертом, який повернувся на адресу суду, як не вручений, у зв`язку з відсутністю адресата за вказаною адресою (а.с.25). У відповідності до ч. 8 ст. 128, ч. 1 ст. 131 ЦПК України, ухвала про відкриття провадження вважається доставленою.
Своїм правом на подання відзиву не скористався, а тому згідно ч. 8 ст. 178 ЦПК України суд вирішує справу за наявними матеріалами. 
Треті особи, кожен окремо, повідомлялись про розгляд справи належним чином, шляхом направлення на адреси їх реєстрації ухвали про відкриття провадження та копії позову з додатками (а.с.26,27,28), своїм правом на подання письмових пояснень не скористались.
Враховуючи, що в матеріалах справи достатньо даних про права та взаємовідносини сторін, суд вважає можливим вирішити справу на підставі наявних у ній матеріалів та ухвалити заочне рішення, у зв`язку з неподанням відповідачем відзиву, та відсутністю заперечень позивача щодо заочного розгляду справи, що відповідає положенням ст. 280 ЦПК України.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального та процесуального права, суд приходить до наступного.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 13, 81 ЦПК України, суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках, а кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків встановлених цим Кодексом.
Вивчивши доводи позову, дослідивши письмові докази, судом встановлено такі факти та відповідні ним правовідносини.
До матеріалів справи додано ордер на житлове приміщення №164 від 04 листопада 1995 року, з якого вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 та його сім`ї, до якої входять: дружина ОСОБА_3 , донька ОСОБА_5 та син ОСОБА_6 , видано житлове приміщення площею 47,17 кв., яке складається з 3-ьох кімнат, за адресою: АДРЕСА_2 (а.с.5).
Згідно довідки про зареєстрованих в житловому приміщенні осіб №9448 від 22.10.2025 року, в згаданій вище квартирі зареєстровано 4 особи: ОСОБА_1 – з 15.01.1996 року по теперішній час, ОСОБА_3 – з 26.01.1996 року по теперішній час, ОСОБА_2 - по теперішній час, ОСОБА_4 – з 01.06.2013 року по теперішній час (а.с.6).
Як зазначає позивач, його син ОСОБА_7 уклав шлюб, після одруження змінив прізвище, додавши прізвище дружини – « ОСОБА_8 », з 2012 року проживає окремо разом зі своєю сім`єю за адресою, яка позивачу не відома, оскільки будь-яке спілкування з сином припинилось. 
Донька позивача ОСОБА_5 також утворила власну сім`ю, проживає окремо та добровільно знялась з реєстрації в квартирі батьків.
Факт не проживання відповідача з 2012 року по теперішній час за місцем своєї реєстрації підтверджується актом від 22.10.2025 року, складеним керівником ОСББ «Рідний Дім-96» та підписаний сусідами ОСОБА_9 , ОСОБА_10 , ОСОБА_11 (а.с.9).
Листом № 882/25 від 05.11.2025 року Управління комунального майна Нікопольської міської ради відмовили ОСОБА_1 в укладенні договору найму житла, оскільки останнім не надані документи, які підтверджують особистість його сина ОСОБА_2 , який зареєстрований за цією адресою.
А отже факт реєстрації відповідача в згаданій вище квартирі перешкоджає позивачу скористуватись своїм правом на укладення договору найму та отримання субсидії на оплату житлово-комунальних послуг.
Суд застосовує при вирішенні цього спору житлове законодавство, зокрема положення Житлового кодексу України в редакції, що діяла на момент існування спірних правовідносин.
Правовідносини, які виникли між позивачами та відповідачем, врегульовані нормами ЦК України та ЖК України.
Відповідно до Закону України «Про основні засади житлової політики» від 13.01.2026 (який набрав законної сили 15.02.2026) Житловий кодекс України втратив чинність, крім статей 31-42, 43-46, 47-49, 51-53, 57-60, 71, 72, 127-132-2, що продовжують діяти до дня початку функціонування Єдиної інформаційно-аналітичної житлової системи.
Суд також враховує зміни житлового законодавства, зокрема набрання чинності Законом України «Про основні засади житлової політики». Водночас спірні правовідносини у даній справі виникли значно раніше - на момент вселення членів сім`ї до спірного житлового приміщення та подальшого фактичного проживання сім`ї у квартирі. Отже, правовідносини щодо користування спірним житловим приміщенням виникли та тривали у період дії положень Житлового кодексу України, які регулювали порядок користування житлом державного та комунального житлового фонду. Враховуючи принцип незворотності дії законів у часі, закріплений у статті 58 Конституції України, а також те, що спірні житлові правовідносини сформувалися за дії зазначених норм, суд застосовує положення статей Житлового кодексу України для оцінки прав та обов`язків сторін у даній справі.
Конституція України у ст. 47 проголошує, що кожен має право на житло. Держава гарантує не тільки свободу його придбання, але й можливість стабільного користування житлом, його недоторканість, а також недопущення примусового позбавлення житла, не інакше, як на підставі закону і за рішенням суду.
Згідно зі ст.16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового права або майнового права та інтересу.
Відповідно до ч.1 ст.71 ЖК України при тимчасовій відсутності наймача або членів його сім`ї за ними зберігається жиле приміщення протягом шести місяців. У ч.3 ст.71ЖК України наведено випадки, у яких жиле приміщення зберігається за тимчасово відсутнім наймачем або членами його сім`ї понад шість місяців.
Аналіз норм ст.ст.71,72 ЖК України дає підстави для висновку, що особа може бути визнана такою, що втратила право користування житловим приміщенням за одночасної наявності двох умов: непроживання особи в житловому приміщенні більше шести місяців та відсутність поважних причин на це. Підставою для визнання особи такою, що втратила право користування житловим приміщенням, може слугувати лише свідома поведінка такої особи, яка свідчить про втрату нею інтересу до такого житлового приміщення.
Вичерпного переліку поважних причин непроживання в житловому приміщенні законодавством не встановлено, у зв`язку з чим зазначене питання суд вирішує в кожному конкретному випадку, з урахуванням конкретних обставин справи і правил ЦПК України щодо оцінки доказів.
Згідно зі ст.72 ЖК України визнання особи такою, що втратила право користування жилим приміщенням внаслідок відсутності цієї особи понад встановлені строки, провадиться в судовому порядку.
Кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України, при цьому саме на позивача процесуальний закон покладає обов`язок довести факт відсутності відповідача понад встановлені ст.71 ЖК України строки у жилому приміщенні без поважних причин.
Так, у справах про визнання наймача або члена його сім`ї таким, що втратив право користування жилим приміщенням (стаття 71 ЖК України), необхідно з`ясовувати причини відсутності відповідача понад встановлені строки. Наймач або член його сім`ї, який вибув на інше постійне місце проживання, втрачає право користування жилим приміщенням з дня вибуття. При розгляді позову про визнання особи такою, що втратила право на жилу площу, суд повинен ретельно дослідити обставини, які мають значення для встановлення причин довготривалої відсутності.
Судом не встановлено поважності причин довготривалої відсутності (непроживання) ОСОБА_2 за вказаною адресою.
Враховуючи викладене вище, суд зазначає, що відповідач не проживає в квартирі більше 14 років, тобто понад строки встановлені у ст.71 ЖК України. 
Отже, в матеріалах справи наявні належні та допустимі докази того, що відповідач остаточно втратив інтерес до спірного житлового приміщення.
Враховуючи викладене, суд вважає за необхідне позов задовольнити.
Згідно ст. 141 ЦПК України, у зв`язку із задоволенням позову з відповідача підлягають стягненню на користь позивача судові витрати. При цьому, позивач не наполягав на відшкодуванні судового збору.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. 405 ЦК України, ст.ст. 10, 12,13,76, 77,81,89, 141, 263, 265, 280-284, 288 ЦПК України, ст.ст. 9,71,72 ЖК України, суд -

В И Р І Ш И В:

Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , треті особи: КП «Міська житлово-технічна інспекція», ОСОБА_3 , ОСОБА_4 про визнання особою такою, що втратила право користування житловим приміщенням - задовольнити.
Визнати ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , таким, що втратив право користування житловим приміщенням – квартирою, розташованою за адресою: АДРЕСА_2 . 
Заочне рішення може бути переглянуто судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, поданою протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд – якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку. 
На рішення може бути подана апеляційна скарга до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя:	  	О.  В.  Рунчева