Справа № 156/1181/25 	Головуючий у 1 інстанції: Бєлоусов А. Є. 	
Провадження № 22-ц/802/692/26  	  Доповідач: Осіпук В. В.	

ВОЛИНСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

05 червня 2026 року          місто Луцьк

Волинський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді Осіпука В. В.,
суддів - Матвійчук Л. Я., Федонюк С. Ю.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, за апеляційною скаргою позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «ДІДЖИ ФІНАНС» на заочне рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 23 березня 2026 року
В С Т А Н О В И В:
У вересні 2025 року ТОВ «Діджи Фінанс» звернулося до суду із зазначеним позовом.
Покликалось на те, що 15 серпня 2023 року між ТОВ «Мілоан» та відповідачем ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (https://miloan.ua/) було укладено договір про споживчий кредит № 6297540 в електронній формі, відповідно до умов якого кредитодавець надав, а позичальник отримав кредит у розмірі 10000 грн.
Також позивач вказував, що відповідач ОСОБА_1 підтвердив свою згоду на запропоновані товариством умови кредитного договору, підписавши цей договір через електронне повідомлення-одноразовий ідентифікатор та отримавши кредитні кошти на вказаний ним же рахунок. У подальшому відповідач свої зобов`язання за кредитним договором не виконав, у зв`язку із чим виникла заборгованість на загальну суму 37015 грн, а саме: за тілом кредиту - 10000 грн, за відсотками - 27015 грн.
Крім того позивач зазначав, що 29 жовтня 2024 року, уклавши договір факторингу № 29102024, ТОВ «Мілоан» відступило його користь право вимоги за вказаним вище кредитним договором № 6297540 від 15 серпня 2023 року. 
Враховуючи наведене, позивач просив суд стягнути з відповідача ОСОБА_1 на свою користь заборгованість за кредитним договором № 6297540 від 15 серпня 2023 року в сумі 37015 грн, , судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. та 5000 грн понесених витрат на професійну правничу допомогу.
Заочним рішенням Іваничівського районного суду Волинської області від 23 березня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Вважаючи рішення суду першої інстанції незаконним, позивач ТОВ «Діджи Фінанс» подав апеляційну скаргу, в якій, покликаючись на неправильне застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, просив його скасувати та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити.
Апеляційна скарга мотивована тим, що суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, не врахував того, що ним були надані належні та допустимі докази на підтвердження заявлених позовних вимог.
Відзиву на апеляційну скаргу відповідач не подавав.
Відповідно до частини першої статті 368 ЦПК України у суді апеляційної інстанції скарга розглядається за правилами розгляду справи судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи з урахуванням статті 369 цього Кодексу.
Дослідивши обставини справи та перевіривши їх доказами, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає до задоволення з таких підстав.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції вважав, що відсутні правові підстави для задоволення позову із-за недостатності наданих позивачем доказів.
Проте погодитись з таким висновком суду неможна.
Встановлено, що 15 серпня 2023 року між ТОВ «Мілоан» ОСОБА_1 за допомогою Інформаційно-телекомунікаційної системи був укладений договір про споживчий кредит № 6297540, шляхом подання анкети-заяви на кредит, який підписано електронним підписом позичальника з одноразовим ідентифікатором, за умовами якого позичальнику надано кредит у розмірі 10000 грн, строком на 105 днів, який складається з пільгового та поточного періодів. Пільговий період складає 15 днів, що настає з дати видачі кредиту та завершується 30 серпня 2023 року. Поточний період складає 90 днів, що настає з дня наступного за днем завершення пільгового періоду і закінчується 28 листопада 2023 року.
Проценти за користування кредитом протягом пільгового періоду становлять 15 грн які нараховуються за ставкою 0,01 відсотків від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом протягом пільгового періоду (п. 1.5.2 договору).
Проценти за користування кредитом протягом поточного періоду - 27000 грн, які нараховуються за стандартною процентною ставкою 3 відсотки від фактичного залишку кредиту за кожен день користування кредитом протягом поточного періоду (п. 1.5.3 договору).
Кредитні кошти надаються позичальнику безготівково на наданий ним же картковий рахунок з № НОМЕР_1 (п. 2.1 договору).
З матеріалів справи вбачається, що згідно платіжного доручення № 107725424 від 15 серпня 2023 року ТОВ «Мілоан», на виконання умов договору, перерахувало грошові кошти отримувачу ОСОБА_1 на вказаний вище рахунок в сумі 10000 грн.
Крім того встановлено, що 29 жовтня 2024 року між позивачем ТзОВ «Діджи Фінанс» та ТОВ «Мілоан» було укладено договір факторингу № 29102024, за умовами якого товариство відступило останньому права вимоги зазначені у відповідному реєстрі прав вимоги в тому числі і до відповідача.
Відповідно до наявної в матеріалах справи платіжної інструкції позивач ТзОВ «Діджи Фінанс» здійснив оплату ТОВ «Мілоан» згідно договору факторингу 29102024 від 29 жовтня 2024 року в сумі 437125 грн 48 коп.
Також встановлено, що позивачем на адресу відповідача ОСОБА_1 надсилалась досудова вимога від 25 липня 2025 року про необхідність сплатити останнім кредитної заборгованості у розмірі 37015 грн та йому роз`яснено наслідки її невиконання.
Згідно положень ч.1 ст.1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Згідно ст. 1056 ЦК України процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором. Розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Як передбачено ст. 627 ЦК України, відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до положень ст.ст. 526, 530 ЦК України зобов`язання повинні виконуватися належним чином і в установлені строки відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а згідно ст. 629 ЦК України - договір є обов`язковим для виконання сторонами.
В статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею (стаття 11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Частиною п`ятою статті 11 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що пропозиція укласти електронний договір (оферта) може включати умови, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до нього. Особі, якій адресована пропозиція укласти електронний договір (оферта), має надаватися безперешкодний доступ до електронних документів, що включають умови договору, шляхом перенаправлення (відсилання) до них. Включення до електронного договору умов, що містяться в іншому електронному документі, шляхом перенаправлення (відсилання) до такого документа, якщо сторони електронного договору мали змогу ознайомитися з ним, не може бути підставою для визнання правочину нікчемним.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Стаття 652 ЦК України дає визначення, що договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
З урахуванням викладеного, слід дійти висновку про те, що будь-який вид договору, який укладається на підставі ЦК України, може мати електронну форму. Договір, укладений в електронній формі, є таким, що укладений у письмовому вигляді (статті 205, 207 ЦК України).
Важливо, щоб електронний договір включав всі істотні умови для відповідного виду договору, інакше він може бути визнаний неукладеним або недійсним, у зв`язку з недодержанням письмової форми в силу прямої вказівки закону.
У силу вимог частини першої статті 638 ЦК України договір вважається укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору.
Метою підписання договору є необхідність ідентифікації підписанта, підтвердження згоди підписанта з умовами договору, а також підтвердження цілісності даних в електронній формі.
Якщо є електронна форма договору, то і підписувати його потрібно електронним підписом.
Відповідно до частини першої статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до ЗУ «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронним підписом одноразовим ідентифікатором є дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, і надсилаються іншій стороні цього договору.
Це комбінація цифр і букв, або тільки цифр, або тільки літер, яку отримує заявник за допомогою електронної пошти у вигляді пароля, іноді в парі «логін-пароль», або смс-коду, надісланого на телефон, або іншим способом.
При оформленні замовлення, зробленого під логіном і паролем, формується електронний документ, в якому за допомогою інформаційної системи (веб-сайту інтернет-магазину) вказується особа, яка створила замовлення.
З долученого до позовної заяви примірника кредитного договору вбачається, що у ньому зазначено усі персональні ідентифікуючі дані позичальника, зокрема, ПІБ, реквізити паспорту громадянина України, адресу проживання, електронну пошту та номер телефону, які були самостійно повідомлені позичальником при оформленні договору.
Відповідно до змісту договору відповідач підтвердив, що він ознайомився з наявними схемами кредитування, отримав проект цього кредитного договору разом з додатками, ознайомився з усіма його умовами.
Таким чином, за обставин цієї справи, кредитний договір від 15 серпня 2023 року був підписаний позичальником з використанням електронного підпису, що підтверджується даними про його введення у електронній системі особи-кредитора, а відсутність відображення безпосередньо в тексті договору символів надісланого позичальнику цифрового підтвердження саме по собі у контексті конкретних обставин цієї справи не може свідчити про неукладення відповідного правочину.
Крім того, апеляційний суд враховує доведення фактичного перерахування позичальнику кредитором на виконання умов договору суми кредиту, яку відповідач мав можливість використовувати у власних потребах.
З цих підстав, апеляційний суд вважає необґрунтованими висновки суду першої інстанції про те, що позивач не довів факту укладення з відповідачем кредитного договору та надання кредитних коштів.
Так, платіжним дорученням № 107725424 від 15 серпня 2023 року про перерахунок коштів позичальнику, додатково підтверджено наявність правовідносин між сторонами справи згідно укладеного відповідачем кредитного договору.
Враховуючи викладене вище правове регулювання та встановлені при розгляді цієї справи фактичні обставини, апеляційний суд дійшов висновку, що відповідач ОСОБА_1 , як позичальник, отримав грошові кошти за кредитним договором та не повернув їх у визначені строки, не сплатив погоджені сторонами цього договору відсотки по кредиту, отже має заборгованість, право вимоги щодо стягнення якої належить позивачу на підставі укладеного договору факторингу.
Апеляційний суд звертає увагу на те, що договір факторингу, внаслідок укладення якого позивач набув права вимоги до відповідача у справі, є чинним та перед судом заінтересованими особами питання про визнання його недійсним не порушувалося.
При цьому, доказів виконання наявних грошових зобов`язань ні перед позивачем у справі, ні перед попереднім кредитодавцем відповідачем суду не надано.
Відповідно до положень ст.ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватись на припущеннях.
Таким чином, позовні вимоги ТОВ «Діджи Фінанс» підлягають до задоволення.
Враховуючи вищевикладене, до стягнення з відповідача на користь позивача підлягає заборгованість за договором про споживчий кредит № 6297540 від 15 серпня 2023 року в сумі 37015 грн, яка складається із заборгованості за тілом кредиту - 10000 грн; заборгованості за відсотками -27015 грн.
Відповідно до ст. 376 ЦПК України підставою для зміни чи скасування рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що подана позивачем апеляційна скарга підлягає до задоволення, а тому заочне рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 23 березня 2026 року у цій справі слід скасувати у зв`язку з невідповідністю висновків, викладених у ньому обставинам справи та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог.
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України, якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Згідно з частинами 1, 13 ст.141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ «Діджи Фінанс» при поданні до суду позову було сплачено судовий збір у розмірі 2422 грн 40 коп. та за подання апеляційної скарги 3633 грн 60 коп.
Оскільки апеляційним судом в порядку перегляду рішення позов задоволено повністю, то з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір в розмірі 6 056 грн (2422,40 + 3633, 60).
Крім того з відповідача на користь позивача підлягають стягненню витрати на правничу допомогу в сумі 9000 (5000 + 4000 ) грн.
Керуючись ст. ст. 268, 367-369, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд
У Х В А Л И В:
Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» задовольнити.
Заочне рішення Іваничівського районного суду Волинської області від 23 березня 2026 року скасувати та ухвалити нове рішення.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» заборгованість за договором про споживчий кредит № 6297540 від 15 серпня 2023 року в сумі 37015 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» судовий збір у розмірі 6 056 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» 9000 грн витрат на професійну правничу допомогу.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню не підлягає крім випадків, передбачених пунктом 2 частини третьої статті 389 ЦПК України.

Головуючий

Судді