КИЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  	

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
28 травня 2026 року № 360/1286/18
Київський окружний адміністративний суд у складі судді Білоноженко М.А., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві про визнання протиправною та скасування постанови про закінчення виконавчого провадження-
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) звернулась до Бородянського районного суду Київської області з позовною заявою до Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві (03056, м. Київ, вул. Виборзька, 32, код ЄДРПОУ 34691374), у якій просила суд:
- визнати дії Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві щодо винесення постанови про закінчення виконавчого провадження неправомірними;
- визнати постанову про закінчення виконавчого провадження №56244101 від 16.05.2018 року незаконною;
- скасувати Постанову про закінчення виконавчого провадження №56244101 від 16.05.2018 року, винесену Відділом примусового виконання рішень Управління державної територіального управління юстиції у місті Києві;
- зобов`язати Відділ примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві винести Постанову про накладення на боржника штрафу та попередження про кримінальну відповідальність в виконавчому провадженні №56244101 від 23.04.2018 року.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач зазначила про протиправність оскаржуваної постанови про закінчення виконавчого провадження, оскільки відповідачем незаконно було зроблено посилання в ній на порядок перерахунку пенсій, встановлений постановою КМУ №103 від 21.01.2018, як такий, що зазначений в резолютивній частині виконавчого документу. 
Ухвалою Бородянського районного суду Київської області від 01.06.2018 справу №360/1286/18 передано на розгляд до Київського окружного адміністративного суду.
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 10.07.2018 для розгляду справи №360/1286/18 визначено суддю Харченко С.В.
Суддею не вирішено питання про відкриття провадження у справі, залишення останньої без руху, повернення чи відмову у відкритті.
У зв`язку з звільненням судді, в провадженні якого перебувала справа №360/1286/18, остання передана на повторний автоматизований розподіл між суддями, за результатами якого для розгляду справи визначено суддю Білоноженко М.А.
Ухвалою Київського окружного адміністративного суду від 25 грудня 2025 року відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи. Запропоновано відповідачу надати відзив на позовну заяву протягом 15 днів з моменту отримання ухвали. Витребувано від відповідача належним чином засвідчені копії матеріалів виконавчого провадження № 56244101.
Відповідач своїм правом на подання відзиву не скористався, відзив та витребувані матеріали до суду не надав. Відтак, суд вирішує спір на підставі наявних доказів.
Розглянувши подані документи і матеріали, з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтується позов, оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, судом встановлено наступне.
07.12.2017 Бородянським районним судом Київської області винесено постанову у справі №360/2336/17 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Київській області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, яку 15.02.2018 року постановою Київського апеляційного адміністративного суду залишено без змін. Вказаною постановою позовні вимоги задоволені в повному обсязі.
На виконання вказаної постанови виданий виконавчий лист №360/2336/17 від 26.03.2018.
23.04.2018 Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в особі старшого державного виконавця Кеди Михайла Валентиновича, за заявою позивача, було винесено постанову про відкриття виконавчого провадження №56244101 на підставі виконавчого листа № 360/2336/17, виданого 26.03.2018 року.
Резолютивна частина вищевказаного виконавчого документу викладена наступним чином: «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 1 січня 2016 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23 грудня 2015 року, ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», № 947 від 18 листопада 2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268» та довідки Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області № I-2453 від 2 червня 2017 року про розмір грошового забезпечення станом на 1 січня 2016 року, та провести виплату пенсії з урахуванням вже виплачених коштів».
16.05.2018 Відділом примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у місті Києві, в особі старшого державного виконавця Кеди Михайла Валентиновича, було винесено постанову про закінчення виконавчого провадження.
В резолютивній частині постанови про закінчення виконавчого провадження зазначено: «Згідно резолютивної частини виконавчого документу, перерахунок та виплату пенсії слід здійснити відповідно до статті 63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», частиною четвертою якої передбачено, що усі призначені за цим Законом пенсії підлягають перерахунку у зв`язку з підвищенням грошового забезпечення відповідних категорій військовослужбовців, осіб, які мають право на пенсію за цим Законом, на умовах, у порядку та розмірах, передбачених Кабінетом Міністрів України. Такий порядок встановлений, зокрема, Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб».
Відповідно до повідомлення ГУ ПФУ у Київській області № 4042/09-02 від 07.05.2018, стягувачу проведено перерахунок пенсії з 01.04.2018 та здійснено часткову виплату за період з 01.01.2018 по 30.03.2018. Виплата суми перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 здійснюватиметься в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018.
Наведені обставини свідчать про фактичне виконання рішення згідно з виконавчим документом, що, згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 Закону України «Про виконавче провадження», що є підставою для закінчення виконавчого провадження».
Вважаючи вказану постанову протиправною, позивач звернулась до суду із даним позовом, при вирішенні якого суд виходить із наступного.
Статтями 1, 2 Закону України "Про виконавче провадження" від 02.06.2016 №1404-19 (далі - Закон №1404) дано визначення поняттю виконавчого провадження, відповідно до якого виконавче провадження - це завершальна стадія судового провадження і примусове виконання судових рішень та рішень інших органів, тобто сукупність дій визначених у цьому Законі органів і осіб, що спрямовані на примусове виконання рішень і проводяться на підставах, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією України, цим Законом, іншими законами та нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до цього Закону, а також рішеннями, які відповідно до цього Закону підлягають примусовому виконанню.
Умови і порядок виконання рішень судів та інших органів (посадових осіб), що відповідно до закону підлягають примусовому виконанню у разі невиконання їх у добровільному порядку, визначає Закон України "Про виконавче провадження".
Відповідно до п.1 ч.1 ст.3 Закону України "Про виконавче провадження" підлягають примусовому виконанню рішення на підставі виконавчих листів та наказів, що видаються судами у передбачених законом випадках на підставі судових рішень, рішень третейського суду, рішень міжнародного комерційного арбітражу, рішень іноземних судів та на інших підставах, визначених законом або міжнародним договором України.
Суб`єкт владних повноважень має діяти виключно в межах та у спосіб, що встановлені законом, оскільки він виконує державні функції, і лише держава шляхом законодавчого регулювання визначає його завдання, межі його повноважень та спосіб, у який він здійснює ці повноваження. Розширене тлумачення суб`єктом владних повноважень способів здійснення своїх повноважень не допускається.
Згідно з ч.1 ст.18 Закону України "Про виконавче провадження" виконавець зобов`язаний вживати передбачених цим Законом заходів щодо примусового виконання рішень, неупереджено, ефективно, своєчасно і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії.
Виконавець зобов`язаний: 1) здійснювати заходи примусового виконання рішень у спосіб та в порядку, які встановлені виконавчим документом і цим Законом, 2)надавати сторонам виконавчого провадження, їхнім представникам та прокурору як учаснику виконавчого провадження можливість ознайомитися з матеріалами виконавчого провадження; 3) розглядати в установлені законом строки заяви сторін, інших учасників виконавчого провадження та їхні клопотання; 4) заявляти в установленому порядку про самовідвід за наявності обставин, передбачених цим Законом; 5) роз`яснювати сторонам та іншим учасникам виконавчого провадження їхні права та обов`язки. 
Також виконавець під час здійснення виконавчого провадження має право: проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону.
Порядок виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення передбачений ст.63 Закону України «Про виконавче провадження». За рішеннями, за якими боржник зобов`язаний особисто вчинити певні дії або утриматися від їх вчинення, виконавець наступного робочого дня після закінчення строку, визначеного частиною шостою статті 26 цього Закону, перевіряє виконання рішення боржником.
Згідно п. 9 ч. 1 ст. 39 ЗУ Про виконавче провадження виконавче провадження підлягає закінченню у разі: фактичного виконання в повному обсязі рішення згідно з виконавчим документом.
Відповідач зобов`язаний вживати передбачені Законом №1404 заходи примусового виконання рішень і в повному обсязі вчиняти виконавчі дії. 
Чинним законодавством визначено певний порядок та механізм виконання рішень, за якими боржник зобов`язаний вчинити певні дії. 
Вчинення дій, визначених ст. 63 Закону № 1404-VIII, як то, накладення штрафу , направлення повідомлення до правоохоронних органів вживаються державним виконавцем у разі невиконання боржником без поважних причин рішення суду.
Відтак, здійснюючи примусове виконання судових рішень немайнового характеру, за якими боржники зобов`язані особисто вчинити певні дії, державний виконавець має право проводити перевірку виконання боржниками рішень, що підлягають виконанню відповідно до цього Закону. Обов`язок виконання рішення зобов`язального характеру покладається на боржника- ГУ ПФУ в Київській області.
Як вбачається з матеріалів справи, 23.04.2018 відповідачем була винесена постанова про відкриття виконавчого провадження №56244101, в якій зазначено (відповідно до змісту рішення Бородянського районного суду Київської області по справі №360/2336/17): «Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Київській області здійснити перерахунок пенсії ОСОБА_1 з 1 січня 2016 року відповідно до Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо забезпечення гарантій соціального захисту колишніх працівників органів внутрішніх справ України та членів їх сімей» № 900 від 23 грудня 2015 року, ст.63 Закону України «Про пенсійне забезпечення осіб, звільнених з військової служби, та деяких інших осіб», постанов Кабінету Міністрів України № 988 від 11 листопада 2015 року «Про грошове забезпечення поліцейських Національної поліції», № 947 від 18 листопада 2015 року «Про внесення змін до постанови Кабінету Міністрів України від 9 березня 2006 року № 268» та довідки Ліквідаційної комісії ГУ МВС України в Київській області № I-2453 від 2 червня 2017 року про розмір грошового забезпечення станом на 1 січня 2016 року, та провести виплату пенсії з урахуванням вже виплачених коштів».
На виконання вказаного рішення, ГУ ПФУ в Київській області було надано листа № 4042/09-02 від 07.05.2018, в якому повідомлялось відповідача про те, що стягувачу проведено перерахунок пенсії з 01.04.2018 та здійснено часткову виплату за період з 01.01.2018 по 30.03.2018. Виплата суми перерахованої пенсії за період з 01.01.2016 по 31.12.2017 здійснюватиметься в порядку, визначеному Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018.
З урахуванням вищевикладених обставин, відповідачем була винесена постанова від 16.05.2018 про закінчення виконавчого провадження на підставі п. 9 ч.1 ст. 39 ЗУ «Про виконавче провадження».
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач зазначає, що відповідачем в оскаржуваній постанові було протиправно зроблено посилання на порядок перерахунку пенсій, встановлений постановою КМУ №103 від 21.01.2018, як такий, що зазначений в резолютивній частині виконавчого документу, оскільки норми вказаного порядку не вказані в резолютивній частині рішення, та, відповідно, виконавчого листа, за яким було відкрито виконавче провадження №56244101.
Суд вважає вказані доводи позивача необґрунтованими, оскільки відповідно до змісту резолютивної частини рішення по справі №360/2336/17, судом не встановлювався порядок виплати суми, присудженої позивачу до стягнення.
Натомість, постановою КМУ №103 від 21.01.2018 було запроваджено механізм, строки та специфічні умови перерахунку пенсій для колишніх військовослужбовців та працівників міліції, зокрема, поетапність такої виплати.
Таким чином, суд зауважує, що зазначення відповідачем у постанові про закінчення виконавчого провадження про те, що такий порядок встановлений, зокрема, Постановою Кабінету Міністрів України № 103 від 21.02.2018 «Про перерахунок пенсій особам, які звільнені з військової служби, та деяким іншим категоріям осіб», тобто фактично механізму реалізації рішення суду, відповідав чинним на час перерахунку та стягнення грошових коштів нормам законодавства і підлягав застосуванню органами державної влади у спірних правовідносинах.
В зв`язку із чим, посилання позивача на протиправність зазначення постанови КМУ № 103 від 21.01.2018 у резолютивній частині постанови про закінчення виконавчого провадження від 16.05.2018 є необґрунтованою. 
Отже, судом встановлено, що відповідач при винесенні постанови від 16.05.2018 про закінчення виконавчого провадження діяв в межах наданих повноважень, законно та обґрунтовано, в зв`язку із чим, відсутні підстави для визнання її незаконною та скасуванню.
Оскільки під час розгляду справи судом встановлено законність постанови про закінчення виконавчого провадження №56244101 від 16.05.2018 року, у суду відсутні підстави для зобов`язання Відділу примусового виконання рішень Управління державної виконавчої служби Головного територіального управління юстиції у м. Києві винести постанову про накладення на боржника штрафу та попередження про кримінальну відповідальність в виконавчому провадженні №56244101.
Відповідно до положень ч.ч. 1 та 2 статті 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Згідно із ч.ч. 1-3 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Відповідно до ч. 1 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Частиною 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень наведеного законодавства України, матеріалів справи, суд приходить до висновку про те, що заявлені позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Керуючись ст. ст. 2, 5, 72, 77, 139, 241, 243-246, 255, 271, 287, 295 КАС України, суд

ВИРІШИВ:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 ) відмовити повністю.

Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті апеляційного провадження чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня його проголошення .

Суддя Білоноженко М.А.