СХІДНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

09 червня 2026 року м. Харків Справа № 922/508/26 

Східний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Демідова П.В., суддя Склярук О.І.,
за участі секретаря судового засідання Борсук В.Б.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні у приміщенні Східного апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Приватного підприємства «Промтранссоюз» (вх.№1074Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 22.04.2026 (рішення ухвалено суддею Аюповою Р.М. в приміщенні Господарського суду Харківської 22.04.2026 о 14:02 год, повне рішення складено 27.04.2026) у справі №922/508/26
за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» (03150, м. Київ, вул. Велика Васильківська, 65);
до Приватного підприємства «Промтранссоюз» (61091, м. Харків, проїзд Стадіонний, 2, кв. 49), 
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні відповідача - Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Перша» (03150, м. Київ, вул. Фізкультури, 30)
про стягнення коштів у розмірі 44768,86 грн
ВСТАНОВИВ:
Рішенням Господарського суду Харківської області від 22.04.2026 у справі №922/508/26 позовні вимоги задоволено повністю, стягнуто з Приватного підприємства «Промтранссоюз» на користь Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» витрати по виплаті страхового відшкодування в розмірі 44768,86 грн, судовий збір у розмірі 3328,00 грн та 6000,00 грн судових витрат, пов`язаних із оплатою професійної правової допомоги.
Приватне підприємство «Промтранссоюз» звернулось з апеляційною скаргою, в якій посилаючись на порушення судом першої інстанції норм матеріального права просить скасувати рішення Господарського суду Харківської області від 22.04.2026 у справі №922/508/26 та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволені позовних вимог Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія «Граве Україна» до Приватного підприємства «Промтранссоюз» про стягнення збитків у повному обсязі.
Відповідач вважає, що судом першої інстанції неправильно здійснено висновок щодо особи, яка повинна відшкодувати збитки. Відповідач (винуватець ДТП) може бути зобов`язаний виплатити різницю, якщо ліміту за договором ОСЦПВ не вистачило для повного покриття шкоди. Заявник апеляційної скарги зазначає, що ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи на рахунок СТО ТОВ «Реф Авто Транс» в розмірі 157072,80 грн. Ліміт відповідальності, встановлений полісом №ЕР/222132980, становить 160000,00 грн. Натомість ПрАТ «Страхова компанія «Перша» відшкодовано суму у розмірі 112303,94 грн (з урахуванням суми фізичного зносу), тобто меншому, ніж передбачено полісом.
Відповідач звертає увагу суду, що на момент ДТП цивільно-правова відповідальність ПП «Промтранссоюз» була застрахована у ПрАТ «Страхова компанія «Перша» і обов`язок відшкодувати шкоду позивачу покладається на неї, так як розмір збитків не перевищує суму страхового ліміту. На підставі цього, заявник вважає, що саме страховик – ПрАТ «Страхова компанія «Перша» має відшкодувати збитки, завдані автомобілем відповідача, оскільки ліміт відповідальності не перевищений, а отже судом першої інстанції безпідставно задоволено позов відносно ПП «Промтранссоюз».
В апеляційній скарзі відповідач ставить під сумнів і докази, якими позивач підтверджує понесені ним витрати на ремонтні роботи. На його думку, калькуляція не може бути доказом у справі в якості понесених збитків, адже доказами фактичного розміру понесених витрат потерпілим на відновлення транспортного засобу можуть бути договори, акти виконаних робіт, рахунки з СТО та його оплата. Такі докази позивачем до матеріалів позовної заяви не надані, тому відповідач вважає, що збитки у розмірі 157072,80 грн не доведені позивачем. 
Ухвалою Східного апеляційного господарського суду від 18.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Приватного підприємства «Промтранссоюз» (вх.№1074Х) на рішення Господарського суду Харківської області від 22.04.2026 у справі №922/508/26; повідомлено учасників справи, що розгляд апеляційної скарги відбудеться 09.06.2026.
Відповідно до розпорядження Східного апеляційного господарського суду щодо повторного автоматизованого розподілу справи, витягу з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 05.06.2026 у зв`язку з відпусткою судді Гребенюк Н.В. для розгляду справи сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Крестьянінов О.О., суддя Демідова П.В., суддя Склярук О.І.
09.06.2026 від позивача надійшла заява, в якій він просить розглянути справу без його участі, залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення – без змін.
У судовому засіданні представник відповідача підтримав доводи та вимоги апеляційної скарги.
Інші учасники справи у судове засідання не з`явились, хоча були належним чином повідомлені судом про дату, час та місце розгляду справи. 
Дослідивши матеріали справи, перевіривши в межах доводів та вимог апеляційної скарги законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції, колегія суддів Східного апеляційного господарського суду встановила таке.
Між Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Граве Україна» (страховик за договором) та ТОВ «Сільпо-Фуд» (страхувальник за договором) 29.12.2023 укладено генеральний договір добровільного страхування «Граве КАСКО» №101099000 (далі – генеральний договір).
Додатком 1 до генерального договору визначений перелік транспортних засобів, які були застраховані за вказаним договором, зокрема, транспортний засіб напівпричеп «Shmitz» (далі – забезпечений транспортний засіб), реєстраційний номер НОМЕР_1 (поліс №222132960; договір добровільного страхування «Граве КАСКО» №101098555 (далі – договір страхування ОСОБА_1 ).
Відповідно до розділу 10 генерального договору, який регулює порядок та умови виплати страхового відшкодування передбачено, що виплата страхового відшкодування проводиться після встановлення страховиком факту страхового випадку, підтвердження цього факту компетентними органами і визначення розміру збитків, підтверджених відповідними документами та прийняття рішення страховиком про виплату, відмову чи відстрочку у виплаті страхового відшкодування.
Відповідно до п. 11.1 генерального договору визначення розміру страхового відшкодування може проводитись страховиком на підставі: виставлених СТО рахунків на оплату відновлювального ремонту пошкодженого ТЗ та/або актів про виконані роботи; квитанцій (інших платіжних документів), які підтверджують витрати страхувальника на проведення відновлювального ремонту ТЗ; акту, звіту, висновку експертної оцінки. Зазначені документи, які підтверджують витрати, повинні містити повний перелік робіт, запчастин та матеріалів, необхідних для ремонту, та їх вартість. Відшкодуванню підлягають вартість деталей і вузлів, що потребують заміни, вартість робіт по заміні та ремонту пошкоджених деталей та вузлів, вартість витратних матеріалів. Відшкодовується вартість тільки тих вузлів та деталей, пошкодження яких викликано страховим випадком. Не відшкодовується вартість технічного обслуговування і гарантійного ремонту.
Згідно з умовами п.11.2, 11.2.2 генерального договору в залежності від характеру страхового випадку, розмір страхового відшкодування визначається з врахуванням наступного: у разі пошкодження ТЗ та/або до – в межах страхової суми в розмірі вартості відновлювальних ремонтних робіт, які забезпечують усунення пошкоджень, за вирахуванням франшизи. При цьому, якщо в основній частині даного договору не передбачено інше, виплата страхового відшкодування провадиться за вирахуванням експлуатаційного зносу деталей та механізмів, що підлягають заміні.
В основній частині генерального договору у розділі 1.7 додаткові умови, у пункті 1.7.1 зазначено, що за умовами вказаного договору відшкодування відбувається «без врахування зносу деталей ТЗ».
29.10.2024 о 13 год. 20 хв. у м. Городок Львівської обл., по вул. Львівській, 659А, сталася дорожньо-транспортна пригода за участі автомобіля «Mercedes-Benz», реєстраційний номер НОМЕР_2 , який перебував у зчепленні з застрахованим транспортним засобом – напівпричепом «Shmitz», реєстраційний номер НОМЕР_1 (поліс №222132960; договір добровільного страхування «Граве Каско» №101098555), під керуванням ОСОБА_2 та автомобіля «Daf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який перебував у зчепленні з транспортним засобом – напівпричепом «Zaslaw», реєстраційний номер НОМЕР_4 , під керуванням ОСОБА_3 .
Постановою Городоцького районного суду Львівської області від 22.11.2024 у справі №441/2751/24 ОСОБА_3 визнано винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ст. 124 КУпАП, та застосовано до нього адміністративне стягнення.
Відповідно до звіту №24/0714 від 22.12.2024 вартість матеріального збитку транспортного засобу з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу деталей КТЗ (Сврз) та величини втрати товарної вартості (ВТВ) за умови доцільності відновлювального ремонту – напівпричепу «Shmitz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , - становить 113803,94 грн, а вартість відновлювального ремонту становить 157072,80 грн.
Вказаний звіт складений СПД « ОСОБА_4 », який має сертифікат суб`єкта оціночної діяльності №213/2022 ФДМ України від 22.07.2022.
Додатками до звіту є: акт огляду транспортного засобу, калькуляція вартості відновлювального ремонту ТЗ марки «Shmitz» SKO24L держ.№ НОМЕР_5 , розрахована на підставі дефектної відомості від 30.10.2024, фотографічні зображення.
Страхувальник звернувся до позивача з повідомленням про настання страхового випадку із заявою вх.№5964 від 26.12.2024.
Зазначена вище дорожньо-транспортна пригода була визнана позивачем страховим випадком, про що 27.12.2024 було складено страховий акт №11.98035909.1/KOS, відповідно до якого загальний розмір страхового відшкодування становив 157072,80 грн.
Факт настання та обставини страхового випадку сторонами не оспорювались.
Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Страхова компанія «Граве Україна» здійснило виплату страхового відшкодування на користь потерпілої особи на рахунок СТО ТОВ «Реф Авто Транс» в розмірі 157072,80 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №227131136 від 27.12.2024, з призначенням платежу «виплата страхового відшкодування ТОВ «Сільпо-Фуд», напівтр. НОМЕР_1 , по стр. акту №11.98035909.1/KOS без ПДВ.#0131136».
Факт виплати страхового відшкодування відповідачем не оспорено.
Спір у справі виник у зв`язку з тим, що цивільно-правова відповідальність водія ОСОБА_3 була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Перша» за полісом ОСЦПВ №ЕР/222132980. Згідно умов вказаного полісу ліміт за шкоду майну становить 160000,00 грн, рік укладення договору та рік початку дії договору – 2024, франшиза 1500,00 грн.
ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» 23.01.2025 звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «Перша» із заявою вих.№85/101098555 про страхове відшкодування на суму 157072,80 грн. Додатками до заяви, зокрема, є: копія договору страхування, копія додатку 1, копія посвідчення водія та свідоцтва про реєстрацію ТЗ, копія повідомлення про випадок з транспортним засобом, копія протоколу про адміністративне правопорушення та пояснень водія ОСОБА_3 , копія постанови суду (витяг з ЄДРСР), копія звіту №24/0714 від 22.12.2024, копія калькуляції від 02.11.2024, копія заяви про виплату страхового відшкодування, копія страхового акту №11.98035909 1/KOS, копія платіжної інструкції.
В подальшому, 18.03.2025 ПрАТ «Страхова компанія «Перша» перерахувала на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» кошти у сумі 112303,94 грн, що підтверджується платіжною інструкцією №13534. 
За поясненнями позивача, відшкодована ПрАТ «Страхова компанія «Перша» сума розрахована на підставі звіту №24/0714 від 22.12.2024, відповідно до якого вартість матеріального збитку з урахуванням зносу становить 113803,94 грн, ПрАТ «Страхова компанія «Перша» вирахувано 1500,00 грн франшизи за полісом ОСАГО 222132980 і відповідно відшкодовано 112303,94 грн.
Згідно відповіді від НПУ власником транспортного засобу автомобіля «Daf» реєстраційний номер НОМЕР_3 , який перебував у зчепленні з транспортним засобом – напівпричепом «Zaslaw», реєстраційний номер НОМЕР_4 , є Приватне підприємство «Промтранссоюз».
24.03.2025 ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» за вих.№366/10109855 направило ПП «Промтранссоюз» претензію на суму 44768,86 грн, в якій посилаючись на положення ст.1194 ЦК України просив відповідача, як власника транспортного засобу, сплатити різницю у вищевказаній сумі, між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою.
У відповідь на претензію відповідач 01.04.2025 повідомив позивача, що між ним та ПрАТ «Страхова компанія «Перша» укладено договір страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів. Також, у своєму листі зазначив, що претензія позивача не містить доказів, що підтверджують виплату Приватним акціонерним товариством «Страхова компанія «Перша» страхового відшкодування у розмірі 112303,94 грн потерпілому. Окрім того, зазначив, що в матеріалах справи відсутній висновок експертного автотоварознавчого дослідження про розмір шкоди, який підготовлено для ПрАТ «Страхова компанія «Перша», яким обґрунтовано розмір відшкодування 112303,94 грн.
В добровільному порядку відповідачем не було відшкодовано кошти у розмірі 44768,86 грн, вказані обставини і стали підставою для звернення з позовом ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» до суду першої інстанції. 
Обґрунтовуючи позовні вимоги позивач зазначає, що відповідач - Приватне підприємство «Промтранссоюз», як роботодавець винного водія ОСОБА_3 (що підтверджено протоколом про адміністративне правопорушення серії ААД №752589, а також постановою Городоцького районного суду Львівської області від 22.11.2024 у справі №441/2751/24 у справі про адміністративне правопорушення), у порядку ст. 1172 та 1194 ЦК України має відшкодувати ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» різницю між сумою страхового відшкодування, сплаченого за генеральним договором №101099000 та договором страхування Каско №101098555 від 29.12.2023, та сумою страхового відшкодування, виплаченої за полісом №EP222132980 у розмірі 44768,86 грн.
31.03.2026 позивач також звернувся до суду із заявою про стягнення витрат на правничу допомогу, якій повідомив, що представництво інтересів у суді першої інстанції складає 6000,00 грн (з розрахунку 2000,00 грн за одну годину роботи).У зв`язку з цим просив суд першої інстанції стягнути з відповідача на його користь 6000,00 грн понесених витрат на правову допомогу.
Задовольняючи позовні вимоги суд першої інстанції виходив з того, що на момент дорожньо-транспортної пригоди 29.10.2024, цивільно-правова відповідальність водія автомобіля «Daf», реєстраційний номер НОМЕР_3 була застрахована в ПрАТ «Страхова компанія «Перша» за полісом обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів №ЕР/222132980, у зв`язку з чим ПрАТ «Страхова компанія «Перша» здійснило виплату страхового відшкодування на рахунок ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» в розмірі 112303, 94 грн (вартість матеріального збитку – вартість відновлювального ремонту з урахуванням КФЗ на підставі звіту №24/0714 від 22.12.2024), що підтверджується платіжною інструкцією №13534 від 18.03.2025.
Оскільки на момент дорожньо-транспортної пригоди ОСОБА_3 перебував у трудових відносинах з Приватним підприємством «Промтранссоюз» та виконував службові обов`язки, керуючи автомобілем «Daf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , місцевий господарський суд дійшов висновку, що відповідач повинен відшкодувати ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» різницю між сумою сплаченого страхового відшкодування за договором добровільного майнового страхування (157072,80 грн) та сумою страхового відшкодування за полісом ОСЦПВ (112303,94 грн), і така різниця дорівнює 44768,86 грн.
В частині задоволення позовних вимог про стягнення витрат на правову допомогу, суд першої інстанції зазначив, що такі витрати заявлені позивачем є документально підтвердженими та доведеними, а розмір їх є обґрунтованим. З огляду на викладене, Господарський суд Харківської області вважав за доцільне заяву представника позивача про розподіл витрат на правову допомогу задовольнити в повному обсязі та покласти відповідні витрати у розмірі 6000,00 грн на відповідача.
Надаючи власну правову кваліфікацію обставинам справи, апеляційний господарський суд зазначає таке.
Відповідно до ст.11 ЦК України підставами виникнення цивільних прав та обов`язків є, зокрема, договори та інші правочини.
Згідно з положеннями статей 512, 514 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою, зокрема, у випадках, встановлених законом. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
Нормами ст. 979 ЦК України передбачено, що договір страхування укладається відповідно до цього Кодексу, Закону України «Про страхування», інших законодавчих актів. Законом може бути встановлено обов`язок фізичної або юридичної особи укласти договір страхування (обов`язкове страхування). Вимоги щодо укладення договорів страхування за окремими класами страхування/категоріями страхових ризиків для врегулювання правовідносин, за якими вимагається обов`язкова наявність договору, можуть бути визначені законодавством.
Відповідно до ст. 980 ЦК України предметом договору страхування є передача страхувальником за плату ризику, пов`язаного з об`єктом страхування, страховику на умовах, визначених договором страхування або законодавством України. Об`єктом страхування можуть бути, зокрема, майно на праві володіння, користування і розпорядження та/або можливі збитки чи витрати. 
Частиною 1 ст. 981 ЦК України визначено, що договір страхування укладається в письмовій формі з дотриманням вимог до письмової форми правочину, встановлених цим Кодексом. Факт укладення договору страхування може посвідчуватися страховим полісом (сертифікатом).
Згідно з положеннями ст. 982 ЦК України істотними умовами договору страхування є предмет договору страхування, страховий випадок, розмір грошової суми, в межах якої страховик зобов`язаний провести виплату у разі настання страхового випадку (страхова сума), розмір страхового платежу і строки його сплати, строк договору та інші умови, визначені актами цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 984 ЦК України страховиком є юридична особа, яка спеціально створена для здійснення страхової діяльності та одержала у встановленому порядку ліцензію на здійснення страхової діяльності. Страхувальником може бути фізична або юридична особа.
Статтею 993 ЦК України встановлено, що до страховика, який здійснив страхову виплату (відшкодування) за договором страхування майна, у межах фактичних витрат переходить право вимоги, яке страхувальник або інша особа, що одержала страхову виплату (відшкодування), має до особи, відповідальної за завдані збитки.
Відповідно до ч. 1 ст. 1166 ЦК України майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Згідно з положеннями ч. 1 ст. 1172 ЦК України юридична або фізична особа відшкодовує шкоду, завдану їхнім працівником під час виконання ним своїх трудових (службових) обов`язків.
Частинами першою та другою статті 1187 ЦК України передбачено, що джерелом підвищеної небезпеки є діяльність, пов`язана з використанням, зберіганням або утриманням транспортних засобів, механізмів та обладнання, використанням, зберіганням хімічних, радіоактивних, вибухо- і вогненебезпечних та інших речовин, утриманням диких звірів, службових собак та собак бійцівських порід тощо, що створює підвищену небезпеку для особи, яка цю діяльність здійснює, та інших осіб. Шкода, завдана джерелом підвищеної небезпеки, відшкодовується особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, механізмом, іншим об`єктом, використання, зберігання або утримання якого створює підвищену небезпеку.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 1188 ЦК України шкода, завдана внаслідок взаємодії кількох джерел підвищеної небезпеки, відшкодовується на загальних підставах, а саме шкода, завдана одній особі з вини іншої особи, відшкодовується винною особою.
Згідно з положеннями ст. 1192 ЦК України якщо інше не встановлено законом, з урахуванням обставин справи суд за вибором потерпілого може зобов`язати особу, яка завдала шкоди майну, відшкодувати її в натурі (передати річ того ж роду і такої ж якості, полагодити пошкоджену річ тощо) або відшкодувати завдані збитки у повному обсязі. Розмір збитків, що підлягають відшкодуванню потерпілому, визначається відповідно до реальної вартості втраченого майна на момент розгляду справи або виконання робіт, необхідних для відновлення пошкодженої речі.
Відповідно до ст. 1194 ЦК України особа, яка застрахувала свою відповідальність, у разі недостатності страхової виплати (відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (відшкодуванням).
Статтею 5 ЦК України передбачено, що акти цивільного законодавства регулюють відносини, які виникли з дня набрання ними чинності. Акт цивільного законодавства не має зворотної дії у часі, крім випадків, коли він пом`якшує або скасовує цивільну відповідальність особи. Якщо цивільні відносини виникли раніше і регулювалися актом цивільного законодавства, який втратив чинність, новий акт цивільного законодавства застосовується до прав та обов`язків, що виникли з моменту набрання ним чинності.
20.06.2024 набрав чинності Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №3720-IX, який введено в дію з 01.01.2025, та на підставі набрання чинності якого втратив чинність попередній Закон України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV. 
Відповідно до ч. 6 розділу VI «Прикінцеві та перехідні положення» Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №3720-IX від 20.06.2024 договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, що укладені та набрали чинності до введення в дію цього Закону, продовжують діяти на умовах, що були чинними на день набрання чинності такими договорами. На договори обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, що укладені після набрання чинності цим Законом та набирають чинності після введення в дію цього Закону, поширюються вимоги цього Закону. Дія положень цього Закону поширюється виключно на страхові випадки, які настали за договорами страхування, що набрали чинності після введення в дію цього Закону. Жодне положення цього Закону не може збільшувати будь-які зобов`язання за будь-якими випадками, що мають ознаки страхових випадків за договорами страхування цивільно-правової відповідальності, укладеними відповідно до Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів».
Як вбачається з матеріалів справи, страховий випадок відбувся 29.10.2024, тобто до введення в дію Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №3720-IX, відтак до спірних правовідносин щодо страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів необхідно застосовувати положення Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» від 01.07.2004 №1961-IV.
У постанові від 14.12.2021 у справі №147/66/17 Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, зокрема, на те, що внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди виникають цивільні права й обов`язки, пов`язані з її відшкодуванням. Зокрема, потерпілий набуває право отримати відшкодування шкоди, а обов`язок виплатити відповідне відшкодування за Законом №1961-IV виникає у страховика особи, яка застрахувала цивільну відповідальність та в особи, яка застрахувала цивільну відповідальність, якщо розмір завданої нею шкоди перевищує розмір страхового відшкодування, зокрема на суму франшизи, чи якщо страховик за Законом №1961-IV не має обов`язку здійснити страхове відшкодування (регламентну виплату). Тобто внаслідок заподіяння під час ДТП шкоди (настання страхового випадку) винуватець ДТП не звільняється від обов`язку відшкодувати завдану шкоду, але цей обов`язок розподіляється між ним і страховиком.
Як вже зазначалось, нормами ч. 2 ст. 1187 ЦК України визначено особливого суб`єкта, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки, це є його законний володілець.
Під володільцем джерела підвищеної небезпеки слід розуміти юридичну або фізичну особу, які здійснюють експлуатацію джерела підвищеної небезпеки в силу права власності, повного господарського відання, оперативного управління або з інших підстав. Не вважається володільцем джерела підвищеної небезпеки і не несе відповідальності за шкоду перед потерпілим особа, яка управляє джерелом підвищеної небезпеки на підставі трудових відносин з володільцем цього джерела.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 05.12.2018 у справі №426/16825/16-ц зроблено висновок про те, що особа, яка керує транспортним засобом у зв`язку з виконанням своїх трудових (службових) обов`язків на підставі трудового договору (контракту) з особою, яка на відповідній правовій підставі (право власності, інше речове право, договір підряду, оренди тощо) володіє транспортним засобом, не є суб`єктом, який несе відповідальність за шкоду, завдану джерелом підвищеної небезпеки. У цьому випадку таким суб`єктом є законний володілець джерела підвищеної небезпеки - роботодавець. Отже, шкода, завдана внаслідок ДТП з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував автомобілем, який перебуває у володінні роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Втім, відповідальність юридичної або фізичної особи за шкоду, завдану їхнім працівником, настає лише у випадках, коли заподіювач шкоди не лише перебуває з такою юридичною або фізичною особою в трудових відносинах, а й заподіяв відповідну шкоду саме у зв`язку та під час виконання своїх трудових (службових) обов`язків. Виконанням працівником своїх трудових (службових) обов`язків є виконання ним роботи, зумовленої трудовим договором (контрактом), посадовими інструкціями, а також роботи, яка хоч і виходить за межі трудового договору чи посадової інструкції, але доручається юридичною або фізичною особою, або спричинена необхідністю як на території роботодавця, так і за її межами. Це можуть бути дії виробничого, господарського, технічного та іншого характеру, вчинення яких безпосередньо входить до службових обов`язків працівника.
З матеріалів справи вбачається, що транспортний засіб «Daf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який перебував у зчепленні з транспортним засобом – напівпричепом «Zaslaw», реєстраційний номер НОМЕР_4 , яким спричинено ДТП та нанесено шкоди напівпричепу «Shmitz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , належить Приватному підприємству «Промтранссоюз» та знаходився під керуванням ОСОБА_3 , який перебував у трудових відносинах з відповідачем.
Зі змісту заяв по суті справи вбачається, що обставини перебування транспортного засобу «Daf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , який перебував у зчепленні з транспортним засобом – напівпричепом «Zaslaw», яким спричинено ДТП, у власності ПП «Промтранссоюз» та про наявність між ОСОБА_3 та ПП «Промтранссоюз» трудових відносин на момент ДТП та виконання ним своїх трудових обов`язків відповідачем не оспорюються.
Відтак, шкода, завдана внаслідок дорожньо-транспортної пригоди з вини водія, що на відповідній правовій підставі керував транспортним засобом, який перебуває у власності роботодавця, відшкодовується саме володільцем цього джерела підвищеної небезпеки, а не безпосередньо винним водієм.
Тож, після виплати позивачем своєму страхувальнику страхового відшкодування за шкоду, завдану 29.10.2024 внаслідок дорожньо-транспортної пригоди власнику напівпричепу «Shmitz», реєстраційний номер НОМЕР_1 , до позивача в порядку суброгації перейшло право зворотної вимоги відшкодування збитків, яке страхувальник позивача мав до особи, відповідальної за заподіяний збиток. 
Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія «Граве Україна» відповідно до генерального договору добровільного страхування «Граве КАСКО» №101099000 від 29.12.2023, договору добровільного страхування «Граве КАСКО» №101098555 та ст. 993 ЦК України набуло право зворотної вимоги до особи, відповідальної за завдану шкоду, а саме - до страхової організації, якою здійснено обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності водія (власника) транспортного засобу «Daf», реєстраційний номер НОМЕР_3 , тобто, до ПП «Промтранссоюз». 
За приписами п. 2.1 ст. 2 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV відносини у сфері обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів регулюються Конституцією України, Цивільним кодексом України, Законом України «Про страхування», цим та іншими законами України і нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них. Якщо норми цього Закону передбачають інше, ніж положення інших актів цивільного законодавства України, то застосовуються норми цього Закону.
Відповідно до п. 22.1 ст. 22 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV у разі настання страхового випадку страховик у межах страхових сум, зазначених у страховому полісі, відшкодовує у встановленому цим Законом порядку оцінену шкоду, заподіяну внаслідок дорожньо-транспортної пригоди життю, здоров`ю, майну третьої особи.
За змістом ст. 28 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV шкода, заподіяна в результаті дорожньо-транспортної пригоди майну потерпілого, - це шкода, пов`язана, зокрема, з пошкодженням чи фізичним знищенням транспортного засобу.
Статтею 29 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV передбачено, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом транспортного засобу з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством, включаючи витрати на усунення пошкоджень, зроблених навмисно з метою порятунку потерпілих внаслідок дорожньо-транспортної пригоди, з евакуацією транспортного засобу з місця дорожньо-транспортної пригоди до місця проживання того власника чи законного користувача транспортного засобу, який керував транспортним засобом у момент дорожньо-транспортної пригоди, чи до місця здійснення ремонту на території України. Якщо транспортний засіб необхідно, з поважних причин, помістити на стоянку, до розміру шкоди додаються також витрати на евакуацію транспортного засобу до стоянки та плата за послуги стоянки.
Таким чином спеціальні норми Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» обмежують розмір шкоди (збитків), яка підлягає відшкодуванню страховиком особи, яка завдала цю шкоду, і яка застрахувала свою цивільну відповідальність.
Тобто, наведеними положеннями встановлено, що розмір відповідальності страховика за полісом обмежується розміром відновлювального ремонту пошкодженого транспортного засобу з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу в межах встановлених відповідним полісом ліміту відповідальності та франшизи.
Колегія суддів зазначає, що відповідачем не надано страховий договір, укладений між ним та ПрАТ «Страхова компанія «Перша», який би передбачав інші умови відшкодування шкоди страховою компанією, зокрема, без вирахування коефіцієнту фізичного зносу, як це передбачало чинне, на момент вчинення ДТП , законодавство.
Доводи апеляційної скарги відповідача про те, що заподіяна позивачу майнова шкода не перевищує ліміт відповідальності ПрАТ «Страхова компанія «Перша» як страховика, тому покладення на нього обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності, не заслуговують на увагу, оскільки страхова компанія виплатила позивачу страхове відшкодування у розмірі вартості відновлювального ремонту пошкодженого автомобіля з урахуванням фізичного зносу та франшизи, тому у страховика не виникло обов`язку з відшкодування різниці між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, незважаючи на те, що збитки, як посилається відповідач, є меншими від ліміту відповідальності. Аналогічна за змістом правова позиція викладена в постанові Верховного Суду у справі №645/3746/16 від 07.02.2019.
Приватне підприємство «Промтранссоюз» в апеляційній скарзі зазначає, що він є неналежним відповідачем у справі, при цьому посилається на правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц. 
Проте, колегія суддів зазначає, що обставини, які склались у справі №755/18006/15-ц не є подібними до правовідносин, що склались в даній справі. 
Так, встановленими у справі №645/3746/16 обставинами є те, що позивач (страхова компанія потерпілої особи) не звертався до страховика винної особи та не отримував відмову у виплаті страхового відшкодування, а відразу пред`явив вимогу до відповідача (винної особи). Відтак, Велика Палата Верховного Суду відступила від висновку, сформульованого Верховним Судом України у постанові від 23.12.2015 у справі №6-2587цс15, відповідно до якого страховик, який виплатив страхове відшкодування, має право самостійно обирати спосіб захисту свого порушеного права, зокрема, право вимоги до винної особи про стягнення коштів у розмірі виплаченого страховиком відшкодування.
Як вже зазначалось, в даній справі, перед зверненням з позовом до відповідача, ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» 23.01.2025 звернулась до ПрАТ «Страхова компанія «Перша» із заявою вих.№85/101098555 про страхове відшкодування на суму 157072,80 грн. В результаті вказаного звернення, ПрАТ «Страхова компанія «Перша» було сплачено 112303,94 грн страхового відшкодування, на підставі звіту №24/0714 від 22.12.2024 (за вирахуванням фізичного зносу та франшизи), який був додатком до заяви від 23.01.2025. В подальшому, позивач звернувся з позовом до відповідача, як власника транспортного засобу щодо сплати різниці у сумі 44768,86 грн, між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою, що відповідно до положень Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» №1961-IV та ст. 1194 ЦК України є законним та обґрунтованим. 
З приводу розміру матеріального збитку, колегія суддів зазначає, що в матеріалах справи міститься звіт №24/0714 від 22.12.2024 суб`єкта оціночної діяльності, в якому здійснено прорахунок вартості відновлювального ремонту та вартість матеріального збитку транспортного засобу з урахуванням значення коефіцієнта фізичного зносу деталей КТЗ (Сврз) та величини втрати товарної вартості (ВТВ). Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що у разі незгоди з долученим позивачем звітом, відповідач не був позбавлений права клопотати про призначення судової автотоварознавчої експертизи при розгляді даної справи в суді першої інстанції.
Згідно зі статтею 74 Господарського процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи.
Відповідно до статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
На підставі викладеного, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга відповідача в частині оскарження рішення щодо стягнення з нього коштів у розмірі 44768,86 грн не підлягає задоволенню.
За змістом прохальної частини апеляційної скарги заявник оскаржує рішення в повному обсязі, яким також стягнуто з ПП «Промтранссоюз» на користь ПрАТ «Страхова компанія «Граве Україна» 6000,00 грн пов`язаних із оплатою професійної правової допомоги.
Як вбачається з матеріалів справи та вірно встановлено судом першої інстанції, правовідносини між позивачем та Адвокатським бюро «Синюк та партнери» на момент розгляду справи Господарським судом Харківської області підтверджуються договором про надання правничої допомоги №27 від 22.07.2024. На підтвердження понесення позивачем витрат на правову допомогу адвоката у розмірі 6000,00 грн, представник позивача надав суду копію договору про надання правової допомоги; копію рахунку-фактури, копію платіжної інструкції, копію детального опису робіт (наданих послуг); копію акту виконаних робіт, копію посвідчення адвоката, копія свідоцтва про право на заняття адвокатською діяльністю.
У статті 123 ГПК України визначено, що судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Розмір судового збору, порядок його сплати, повернення і звільнення від сплати встановлюються законом. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: на професійну правничу допомогу; пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
Положеннями статті 59 Конституції України встановлено, що кожен має право на професійну правничу допомогу. Кожен є вільним у виборі захисника своїх прав.
Статтею 131-2 Конституції України визначено, що для надання професійної правничої допомоги в Україні діє адвокатура. Незалежність адвокатури гарантується. Засади організації і діяльності адвокатури та здійснення адвокатської діяльності в Україні визначаються законом.
Учасники справи мають право користуватися правничою допомогою. Представництво у суді, як вид правничої допомоги, здійснюється адвокатом (професійна правнича допомога), крім випадків, встановлених законом (ст. 16 ГПК України).
Відповідно до ст. 19 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» видами адвокатської діяльності, зокрема, є: надання правової інформації, консультацій і роз`яснень з правових питань, правовий супровід діяльності юридичних і фізичних осіб, органів державної влади, органів місцевого самоврядування, держави; складення заяв, скарг, процесуальних та інших документів правового характеру; представництво інтересів фізичних і юридичних осіб у судах під час здійснення цивільного, господарського, адміністративного та конституційного судочинства, а також в інших державних органах, перед фізичними та юридичними особами.
У ст. 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» визначено, що гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правничої допомоги клієнту. Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правничої допомоги. При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
З аналізу зазначеної норми слідує, що гонорар може встановлюватися у формі фіксованого розміру, погодинної оплати. Вказані форми відрізняються порядком обчислення - при зазначенні фіксованого розміру для виплати адвокатського гонорару не обчислюється фактична кількість часу, витраченого адвокатом при наданні послуг клієнту, і навпаки - підставою для виплати гонорару, який визначений у формі погодинної оплати, є кількість витрачених на надання послуги годин помножена на вартість такої (однієї) години того чи іншого адвоката в залежності від його кваліфікації, досвіду, складності справи та інших критеріїв. 
Аналогічні висновки викладено в постанові Великої Палати Верховного Суду від 16.11.2022 у справі №922/1964/21.
Колегія суддів погоджується з судом першої інстанції, що надані представником позивача документи на підтвердження понесення витрат на професійну правничу допомогу, є достатніми доказами на підтвердження наявності підстав для відшкодування судових витрат на професійну правничу допомогу, а заявлений розмір витрат є співмірним зі складністю справи.
Водночас, суд апеляційної інстанції звертає увагу, що апеляційна скарга не містить аргументів щодо незаконності чи необґрунтованості рішення суду в частині стягнення витрат на правову допомогу, тобто заявник оскаржує рішення в повному обсязі, але не наводить жодних конкретних аргументів або доводів на його спростування в частині стягнення судових витрат.
У зв`язку з цим, враховуючи повноваження апеляційного господарського суду, передбачені ст.269 ГПК України, в частині того, що апеляційна скарга розглядається виключно в межах доводів та вимог, зазначених в такій скарзі, а також відсутність доводів заявника з приводу незаконності рішення в частині стягнення витрат на правову допомогу, понесених позивачем в суді першої інстанції, колегія суддів не знаходить підстав для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції. 
Керуючись статтями 129, 269, 270, 275, 276, 281-284 Господарського процесуального кодексу України,

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Приватного підприємства «Промтранссоюз» залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Харківської області від 22.04.2026 у справі №922/508/26 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення. Порядок і строки оскарження передбачені статтями 286-289 Господарського процесуального кодексу України.
Повна постанова складена 11.06.2026.

Головуючий суддя О.О. Крестьянінов

Суддя П.В. Демідова 

Суддя О.І. Склярук