Номер провадження: 22-ц/813/3391/26 
Справа № 494/2361/25
Головуючий у першій інстанції Панчишин А. Ю.
Доповідач Комлева О. С.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

24.04.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:
головуючого-судді Комлевої О.С.,
суддів: Громіка Р.Д., Драгомерецького М.М., 
розглянувши в порядку письмового провадження без виклику учасників справи цивільну справу за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Єлісєєв Дмитро Олексійович, на рішення Березівського районного суду Одеської області від 09 грудня 2025 року, ухваленого під головуванням судді Панчишина А.Ю., у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

в с т а н о в и в:

У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» (далі по тексту – ТОВ «Укр Кредит Фінанс») звернулося до суду із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги тим, що 10.07.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та відповідачем ОСОБА_1 укладено в електронній формі кредитний договір № 1419-9704 на суму 16500,00 грн.
Позивач надав відповідачу грошові кошти у розмірі 16500,00 грн., але відповідачем не в повному обсязі виконано зобов`язання щодо сплати заборгованості у встановлений договором строк, станом на дату подання позовної заяви до суду заборгованість становить 82500,00 грн, з яких 16500, 00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 66000,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
З огляду на викладене, позивач просить стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за кредитним договором у розмірі 82500,00 грн та понесені судові витрати.
Рішенням Березівського районного суду Одеської області від 09.12.2025 року позовні вимоги задоволено частково, стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» заборгованість за кредитним договором № 1419-9704 від 10.07.2024 року у розмірі 80190 (вісімдесят тисяч сто дев`яносто) гривень 00 копійок та судовий збір в сумі 2354 гривні 57 копійок; в решті позовних вимог відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням суду першої інстанції, ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Єлісєєв Д.О., звернулася до суду із апеляційною скаргою, в якій просить суд оскаржуване рішення скасувати та ухвалити нове, яким позовні вимоги задовольнити частково, стягнути на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» суму основного недоплаченого боргу у розмірі 16500,0 грн та в частині стягнення процентів у розмірі 63690,0 відмовити.
Апеляційна скарга мотивована порушенням судом першої інстанції норм процесуального права, адже судом неправомірно відхилене клопотання про відкладення розгляду справи, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення за відсутності представника відповідача та порушило принцип рівності стороні і змагальності процесу.
Скаржником також стверджується про неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, оскільки не застосовано положення ЗУ «Про споживче кредитування» щодо встановленого граничного розміру денної процентної ставки за споживчими кредитами, а саме не більше 1 % на день від загального розміру кредиту.
Окрім наведеного, на думку скаржника, умови договору, що призвела до нарахування заборгованості за процентами у розмірі 66000,0 грн при сумі основного боргу – 16500,0 грн свідчить про те, що загальна сума нарахованих процентів перевищує суму основного боргу, що свідчить про несправедливості договірних умов у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів».
У відзиві на апеляційну скаргу представником ТОВ «Укр Кредит Фінанс» зауважено, скаржником в апеляційній скарзі не заперечується сам факт отримання грошових коштів, та, підписуючи кредитний договір та додатки до нього, що є невід`ємною частиною, електронним підписом одноразовим ідентифікатором, погодилась та підтвердила ознайомлення з усіма його умовами. При цьому, зауважено, що комісія за видачу кредиту є одноразовою та не застосовувалась як санкція до відповідача за невиконання зобов`язань. 
Відповідно до ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими главою І розділу V ЦПК України.
Згідно приписів ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Згідно з ч. 3 ст. 369 ЦПК України, з урахуванням конкретних обставин справи суд апеляційної інстанції може розглянути апеляційні скарги, зазначені в частинах першій та другій цієї статті, у судовому засіданні з повідомленням (викликом) учасників справи.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищевикладене, оскільки із матеріалів справи не вбачається обставин, які б унеможливлювали розгляд справи без повідомлення учасників справи, розгляд справи здійснено в порядку письмового провадження, без повідомлення учасників справи.
Дослідивши матеріали справи, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги та заявлених вимог, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає частковому задоволенню, виходячи з наступного.
Відповідно до ч. 1 ст. 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення відповідно до ст. 376 ЦПК України є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Як встановлено судом та підтверджується матеріалами справи, 10.07.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 укладено кредитний договір № 1419-9704, за умовами якого відповідачу надано кредит в сумі 16500,00 грн, строком 365 днів зі сплатою відсотків.
Вказаний кредитний договір укладений з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи - Веб-сайту ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (credos.com.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем ТОВ «Укр Кредит Фінанс» (кредитодавця), в рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діють як єдине ціле.
Відповідачем, в порушення умов договору своєчасно, в порядку та на умовах, визначених договором, кредитні кошти не повернуто.
Отримання відповідачем кредитних коштів у розмірі 16500,00 грн підтверджено розрахунком заборгованості за кредитним договором, відповідно до якого надана фінансова послуга, а саме надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту, станом на 19.09.2025 року, загальна заборгованість становить: 98719,50 грн та складається з: 16500,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 80569,50 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами, 1650,00 грн - прострочена заборгованість по комісії.
Поряд з цим, позивачем (кредитодавцем) прийнято рішення про можливість застосування до відповідача (позичальника) програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», а саме часткового списання заборгованості за нарахованими комісією та процентами у сумі 16219,50 грн, за умови погашення решти заборгованості за кредитним договором у розмірі 82500,00 грн, з яких 16500,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом, 66000,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Задовольняючи частково заявлені ТОВ «Укр Кредит Фінанс» позовні вимоги, суд першої інстанції виходив із того, що за обставинами справи й відповідно до розрахунку заборгованості, наданого ТОВ «Укр Кредит Фінанс» вбачається, що за кредитним договором відсотки у розмірі 80569,50 грн були нараховані за період з 10.07.2024 року по 09.07.2025 року, тобто у межах строку кредитування передбаченого кредитним договором; також вбачається, що відсотки у розмірі 16500 * 1,5 * 42 = 10395,00 грн нараховані з 10.07.2024 року по 20.08.2024 року з дотриманням вимог Закону України «Про споживче кредитування» та Прикінцевих та перехідних положень даного закону, однак нарахування відсотків з 21.08.2024 року по 09.07.2025 року здійснені з порушення вимог діючого законодавства.
Таким чином, заборгованість відповідача по несплачених відсотках за кредитним договором, за період з 10.07.2024 року по 20.08.2024 року становить 10395,00 грн, за період з 21.08.2024 року до 09.07.2025 року - 53295,00 грн (16500,00 грн х 1,0 % х 323 дні), що в сукупності складає 63690,00 грн. Отже, загальна сума заборгованості по кредитному договору становить 80190,00 грн (основна сума боргу 16500,00 грн + заборгованість за відсотками 63690,00 грн).
Доводи представника відповідача в частині стягнення з відповідача комісії за оформлення кредиту не заслуговують на увагу, так як в кінцевому варіанті позовних вимог позивач не просить стягнути комісію.
Колегія суддів частково не погоджується із вказаними висновками суду першої інстанції та з огляду на доводи апеляційної скарги вважає за необхідне зазначити наступне.
За змістом ст.ст. 626,628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною 1 ст. 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 3 Закону України «Про електрону комерцію» зазначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства. Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Окрім того, відповідно до ч. 12, 13 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним ст. 12 цього Закону є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Положеннями статті 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Згідно з частиною першою статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац другий частини другої статті 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
На спірні правовідносини за цим договором поширюється дія Закону України «Про споживче кредитування», адже за договором позичальнику надано споживчий кредит та такий укладено зі строком погашення кредиту більше одного місяця.
Відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про споживче кредитування» (далі Закон) загальні витрати за споживчим кредитом - витрати споживача, включаючи проценти за користування кредитом, комісії та інші обов`язкові платежі за додаткові та супутні послуги кредитодавця для отримання, обслуговування та повернення кредиту.
Згідно встановлених матеріалів справи, 10.07.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 у відповідності до положень ст. 12 З У «Про електронну комерцію» з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи укладено кредитний договір № 1419-9704, за умовами якого відповідачу надано кредит у розмірі 16500,00 грн, строком 365 днів зі сплатою відсотків.
Заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 19.09.2025 року, з урахуванням прийнятого позивачем рішення про можливість застосування до відповідача (позичальника) програми лояльності для споживачів фінансових послуг ТОВ «Укр Кредит Фінанс», становить 82500,00 грн, з яких 16500,00 грн - прострочена заборгованість за кредитом та 66000,00 грн - прострочена заборгованість за нарахованими процентами.
Загальний розмір кредиту за договором становить 16500,0 грн. Дата надання – 10.07.2024 року.
Строк кредитування, тобто, строк на який надається кредит позичальнику – 365 календарних днів з моменту перерахування кредиту позичальнику. Дата повернення кредиту – 09.07.2025 року (п. 4.13).
Плата за видачу кредиту передбачена у формі процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту (якщо умови цього договору передбачають сплату комісії за видачу кредиту) Тип процентної ставки за користування кредитом – фіксована. Процентні ставки за користування кредитом, зазначені у пункті 4.10 договору, застосовуються у відповідні періоди дії договору і не можуть бути збільшені кредитодавцем в односторонньому порядку без письмової згоди позичальника (п. 4.7).
Згідно п. 4.9 сплату процентів за користування кредитом та комісії за видачу кредиту позичальник зобов`язаний здійснювати не пізніше дат, які є останніми днями відповідних базових періодів шляхом здійснення безготівкового переказу суми, що дорівнює обов`язковому платежу, на банківський рахунок кредитодавця. У разі несплати процентів за користування кредитом не пізніше останнього дня будь-якого базового періоду у розмірі обов`язкового платежу, до такого обов`язкового платежу, починаючи із наступного календарного дня, додаються проценти за користування кредитом за кожен календарний день користування кредитом у межах строку кредитування, які позичальник зобов`язаний оплатити не пізніше цього календарного дня у складі обов`язкового платежу 
Нарахування процентів за користування кредитом здійснюється на залишок неповерненої суми кредиту за кожен день користування кредитом, починаючи з дати видачі кредиту по дати фактичного повернення всієї суми кредиту, за наступною стандартною процентною ставкою: 1,50 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується протягом перших 180 календарних днів з дати укладення цього договору. В цей період можливе використання позичальником права користування кредитом за промо-ставкою та/або зниженою та/або пільговою процентною ставкою; 1,18 % за кожен день користування кредитом, яка застосовується у період, починаючи з 181 календарного дня дії договору і до закінчення строку дії цього договору або до дати фактичного повернення всієї суми кредиту. 
Реальна річна процентна ставка на дату укладення цього договору складає 12973,84 процентів (п. 4.14).
Загальні витрати за споживчим кредитом на дату укладення цього договору складають 82216,50 грн та включають у себе проценти за користування кредитом та комісією за видачу кредиту.
Звертаючись до суду із апеляційною скаргою, скаржником стверджується, що нарахований позивачем розмір заборгованості за процентами перевищує суму основного боргу, що свідчить про несправедливістьі договірних умов у розумінні ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», з огляду на що колегія суддів вважає за необхідне зауважити наступне. 
При цьому, скаржником не заперечується факт отримання кредитних коштів на підставі укладеного 10.07.2024 року між ТОВ «Укр Кредит Фінанс» та ОСОБА_1 кредитного договору № 1419-9704 та обумовлення сторонами умов договору щодо нарахування процентів за користування кредитними коштами.
Відповідно до положень п. 5 ч. 3 ст. 18 Закону України «Про захист прав споживачів» несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості (ч. 3 ст. 509 ЦК України). Відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
У постанові від 12.02.2025 року по справі № 679/1103/23 Верховним Судом зауважено, що під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
При цьому, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч. 3 ст. 509, ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
З огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Вказане узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів», в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН «Керівні принципи для захисту інтересів споживачів» від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином, ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18, якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві, Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів вважає за необхідне зазначити щодо обґрунтованості доводів апеляційної скарги у відповідній частині, оскільки судом першої інстанції не враховано вищенаведені положення ст. 18 ЗУ «Про захист прав споживачів», на які також містяться посилання представника відповідача у відзиві на позовну заяву, та не взято до уваги, що заявлений позивачем розмір заборгованості за процентами є несправедливим та непропорційно великим, з огляду на обумовлену сторонами суму кредиту, а тому стягненню підлягає сума заборгованості по процентах у розмірі 15600,0 грн, з огляду на розмір наданого відповідачу кредиту.
Відповідно, розмір заборгованості, який підлягає стягненню з відповідача на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» становить 33000,0 грн, що складається з 16500,0 грн – заборгованість за тілом кредиту та 16500,0 грн – заборгованість за відсотками.
Натомість доводи апеляційної скарги в частині відхилення судом першої інстанції клопотання про відкладення розгляду справи відхиляються апеляційним судом як необґрунтовані з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 240 ЦПК України суд відкладає розгляд справи у випадках, встановлених частиною другою статті 223 цього Кодексу.
За положеннями ч. 1 ст. 223 ЦПК України, неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею
Суд відкладає розгляд справи в судовому засіданні в межах встановленого цим Кодексом строку з таких підстав:
1) неявка в судове засідання учасника справи, щодо якого відсутні відомості про вручення йому повідомлення про дату, час і місце судового засідання;
2) перша неявка в судове засідання учасника справи, якого повідомлено про дату, час і місце судового засідання, якщо він повідомив про причини неявки, які судом визнано поважними;
3) виникнення технічних проблем, що унеможливлюють участь особи у судовому засіданні в режимі відеоконференції, крім випадків, коли відповідно до цього Кодексу судове засідання може відбутися без участі такої особи;
4) необхідність витребування нових доказів, у випадку коли учасник справи обґрунтував неможливість заявлення відповідного клопотання в межах підготовчого провадження;
5) якщо суд визнає потрібним, щоб сторона, яка подала заяву про розгляд справи за її відсутності, дала особисті пояснення. Викликати позивача або відповідача для особистих пояснень можна і тоді, коли в справі беруть участь їх представники (ч. 2 ст. 223 ЦПК України).
З наявних матеріалів справи вбачається, що відповідач – ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Єлісєєв Д.О., була повідомлена про дату, час та місце розгляду справи по суті, а саме щодо призначеного судового засідання на 09.12.2025 року. Доводи скаржника щодо неналежного повідомлення в апеляційній скарзі не міститься. При цьому, адвокат Єлісєєв Д.О. має зареєстрований електронний кабінет в підсистемі Електронний Суд, що також вбачається з матеріалів справи.
Судом в свою чергу не визнавалася явка відповідача та її представника у відповідності до положень ЦПК України обов`язковою.
Із заявою про участь в судовому засіданні в режимі відеоконференції, що передбачено положеннями ст. 212 ЦПК України, відповідач та його представник не зверталися.
При цьому, згідно ст. 223 ЦПК України, неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи.
Таким чином, зважаючи на вищевикладене, оскільки представник відповідача, який був обізнаний щодо призначеного на 09.12.2025 року судового засідання по справі, явка останнього не визнавалася судом обов`язковою, обґрунтованих доводів щодо позбавлення в даному випадку у зв`язку із неврахуванням судом першої інстанції поданої заяви про відкладення розгляду справи з підстав зайнятості в іншому судовому засіданні, можливості надати відповідні пояснення щодо обставин справи та/або надати відповідні докази на підтвердження наведених у відзиві на позовну заяву тверджень, апеляційна скарга не містить. у зв`язку із неврахуванням судом першої інстанції поданої заяви про відкладення розгляду справи, колегія суддів приходить до висновків про необґрунтованість доводів апеляційної скарги в даній частині та їх відхилення.
Разом з тим, апеляційний суд також вважає за необхідне зазначити, що у відповідності до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. Якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат (ч. 13 ст. 141 ЦПК України). 
За подання позовної заяви ТОВ «Укр Кредит Фінанс» сплачений судовий збір у розмірі 2422,40 грн, що підтверджується платіжної інструкцією № 3843 від 13.10.2025 року.
За подання апеляційної скарги ОСОБА_1 сплачений судовий збір у розмірі 3634,0 грн, що підтверджується квитанцією від 08.01.2026 року.
З результатами розгляду справи за апеляційною скаргою ОСОБА_1 , заявлені ТОВ «Укр Кредит Фінанс» позовні вимоги підлягаючи задоволенню частково на 40 % від заявлених вимог.
Таким чином, розмір судового збору, який підлягає стягненню з ОСОБА_1 на користь ТОВ «Укр Кредит Фінанс» становить 968,96 грн.
Розмір судового збору, що підлягає стягненню з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 становить 2180,40 грн.
За положеннями ч. 10 ст. 141 ЦПК України, при частковому задоволенні позову, у випадку покладення судових витрат на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог, суд може зобов`язати сторону, на яку покладено більшу суму судових витрат, сплатити різницю іншій стороні. У такому випадку сторони звільняються від обов`язку сплачувати одна одній іншу частину судових витрат.
З огляду на викладене, з ТОВ «Укр Кредит Фінанс» на користь ОСОБА_1 підлягає стягненню сплачений судовий збір у розмірі 1211 (2180,40 – 968,96) грн 44 коп.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 389 ЦПК України учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право оскаржити у касаційному порядку рішення суду першої інстанції після апеляційного перегляду справи та постанову суду, крім судових рішень, визначених у частині третій цієї статті.
З огляду на положення п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України ця справа є малозначною, а тому згідно п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова суду апеляційної інстанції оскарженню в касаційному порядку не підлягає.
Керуючись ст.ст. 367, п. 2 ч. 1 ст. 374, ст. 376, 384 ЦПК України, апеляційний суд у складі колегії суддів,
у х в а л и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені якої діє адвокат Єлісєєв Дмитро Олексійович – задовольнити частково.
Рішення Березівського районного суду Одеської області від 09 грудня 2025 року – скасувати та ухвалити нову постанову.
Позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю «Укр Кредит Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю (ЄДРПОУ 38548598, місцезнаходження: м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, офіс 407) заборгованість за кредитним договором № 1419-9704 від 10.07.2024 року у розмірі 33000 (тридцять три тисячі) 00 коп.
Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю (ЄДРПОУ 38548598, місцезнаходження: м. Київ, бул. Лесі Українки, 26, офіс 407) на користь ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , місце проживання: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) сплачений судовий збір у розмірі 1211 (одна тисячі одинадцять) грн 44 коп.
В решті позовних вимог – відмовити.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків встановлених ч. 3 ст. 389 ЦПК України.
Повний текст судового рішення складений 24 квітня 2026 року.

Головуючий О.С. Комлева

Судді Р.Д. Громік

М.М. Драгомерецький