Справа № 624/167/26 
провадження № 1-кп/624/46/26 
ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 травня 2026 року Кегичівський районний суд Харківської області у складі: головуючого - судді ОСОБА_1 , з участю секретаря ОСОБА_2 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в селищі Кегичівці, Берестинського району, Харківської області кримінальне провадження, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань за №12025001090000626 за обвинуваченням: 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м. Алчевськ, Луганської області, громадянин України, з середньою спеціальною освітою, невійськовозобов`язаний, неодружений, утриманців не має, не працює, зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 , фактично утримується під вартою у ДУ «Харківський слідчий ізолятор» вул. Полтавський шлях, 99, м. Харків, до обрання запобіжного заходу фактично проживав за адресою: АДРЕСА_2 , раніше засуджений 20.05.2025 Кегичівським районним судом Харківської області за ст. 126-1 КК України до 1 року обмеження волі зі звільненням від відбуття покарання на підставі ст. 75 КК України з встановленням іспитового строку 1 рік,
обвинуваченого у вчиненні злочину передбаченого ст. 126-1 КК України,
з участю сторін кримінального провадження:
- обвинувачення: прокурора Кегичівського відділу Берестинської окружної прокуратури Харківської області ОСОБА_4 ,
- захисту: обвинуваченого ОСОБА_3 

в с т а н о в и в:

Судом встановлено, що ОСОБА_3 , будучи засудженим 20.02.2025 Кегичівським районним судом Харківської області за ст. 126-1 КК України до покарання у вигляді 1 року позбавлення волі, із застосуванням ст. 75 КК України звільнений від відбування покарання з іспитовим строком 1 рік, на шлях виправлення не став, та вчинив новий умисний злочин, пов`язаний з домашнім насильством за таких обставин.
Так, 21.02.2025, приблизно о 15:00 годині ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , де спільно проживає зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 , діючи умисно, в порушення вимог статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), відповідно до якої нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню, в порушення вимог статті 3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) та ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер та наслідки своїх протиправних дій, бажаючи їх настання, вчинив психологічне насильство стосовно своєї співмешканки ОСОБА_5 , у вигляді словесних образ, грубої нецензурної лайки, що спричинили приниження гідності потерпілої, утиску особистих цінностей, призвели до травматичних та психологічних переживань, погіршили якість її життя.
За цим фактом 24.02.2025 Кегичівським районним судом Харківської області ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства психологічного характеру стосовно своєї співмешканки ОСОБА_5 .
Крім того, 14.04.2025, приблизно о 12:00 годині, ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , де спільно проживає зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 , діючи умисно, в порушення вимог статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), відповідно до якої нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню, в порушення вимог статті 3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) та ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер та наслідки своїх протиправних дій. бажаючи їх настання, вчинив психологічне насильство стосовно своєї співмешканки ОСОБА_5 , у вигляді словесних образ, грубої нецензурної лайки, що спричинили приниження гідності потерпілої, утиску особистих цінностей, призвели до травматичних та психологічних переживань, погіршили якість її життя.
Крім того, 17.04.2025 приблизно о 17:00 годині ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою:   АДРЕСА_3 , де спільно проживає зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 , діючи умисно, в порушення вимог статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року). відповідно до якої нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню, в порушення вимог статті 3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) та ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий катуванню, жорсткому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер та наслідки своїх протиправних дій, бажаючи їх настання, вчинив психологічне насильство стосовно своєї співмешканки ОСОБА_5 , у вигляді словесних образ, грубої нецензурної лайки, що спричинили приниження гідності потерпілої, утиску особистих цінностей, призвели до травматичних та психологічних переживань, погіршили якість її життя.
За цими фактами 05.05.2025 Кегичівським районним судом Харківської області ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства психологічного характеру стосовно співмешканки ОСОБА_5 .
Крім того, 16.05.2025 приблизно о 23:00 годині ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , де спільно проживає зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 , діючи умисно, в порушення вимог статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), відповідно до якої нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню, в порушення вимог статті 3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) та ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер та наслідки своїх протиправних дій, бажаючи їх настання, вчинив психологічне насильство стосовно своєї співмешканки ОСОБА_5 , у вигляді словесних образ, грубої нецензурної лайки, що спричинили приниження гідності потерпілої, утиску особистих цінностей, призвели до травматичних та психологічних переживань, погіршили якість її життя.
Крім того, 23.05.2025 приблизно об 11:00 годині ОСОБА_3 , перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , де спільно проживає зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 , діючи умисно, в порушення вимог статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), відповідно до якої нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню, в порушення вимог статті 3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) та ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», систематично, умисно та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер та наслідки своїх протиправних дій, бажаючи їх настання, вчинив психологічне насильство стосовно своєї співмешканки ОСОБА_5 , у вигляді словесних образ, грубої нецензурної лайки, що спричинили приниження гідності потерпілої, утиску особистих цінностей, призвели до травматичних та психологічних переживань, погіршили якість її життя.
За вказаними фактами 29.05.2025 Кегичівським районним судом Харківської області ОСОБА_3 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч. 3 ст. 173-2 КУпАП за вчинення домашнього насильства психологічного характеру стосовно своєї співмешканки ОСОБА_5 .
ОСОБА_3 , незважаючи на вищезазначене, належних висновків для себе не зробив, на шлях виправлення не став, та 17.06.2025 приблизно о 20:30 годині, перебуваючи за місцем свого проживання, за адресою: АДРЕСА_3 , де спільно проживає зі своєю співмешканкою ОСОБА_5 , в порушення вимог статті 5 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (Рим, 4 листопада 1950 року), відповідно до якої нікого не може бути піддано катуванню або нелюдському чи такому, що принижує гідність, поводженню або покаранню, в порушення вимог статті 3 Конвенції Ради Європи про запобігання насильству стосовно жінок і домашньому насильству та боротьбу із цими явищами (Стамбульська конвенція) та ст. 28 Конституції України, згідно з якою кожен має право на повагу до його гідності та ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, а також в порушення вимог Закону України «Про запобігання та протидії домашньому насильству», діючи умисно, систематично та цілеспрямовано, усвідомлюючи характер та наслідки своїх протиправних дій, бажаючи їх настання, вчинив психологічне та фізичне насильство стосовно своєї співмешканки ОСОБА_5 , а саме ображав її нецензурною лайкою, погрожував фізичною розправою, штовхав її та декілька разів вдарив рукою по голові, що спричинило приниження гідності потерпілої, утиск особистих цінностей, призвело до травматичних та психологічних переживань, які погіршили якість її життя, та чим завдана шкода фізичному та психологічному здоров`ю потерпілої.
Ці дії ОСОБА_3 кваліфіковані за ст. 126-1 КК України як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення психологічного та фізичного насильства щодо особи, з якою винний перебуває в сімейних відносинах, що призводить до фізичних та психологічних страждань та погіршення якості життя потерпілої особи.
Обвинувачений ОСОБА_3 у судовому засіданні вину за пред`явленим йому обвинуваченням за ст. 126-1 КК України визнав повністю, та у повному обсязі підтвердив обставини вчиненого ним кримінального правопорушення, викладеного в обвинувальному акті, погодившись з часом, місцем, способом, мотивом, метою, наслідками та всіма іншими обставинами щодо вчинення ним кримінального правопорушення, котрі були встановлені та вказані правильно і всі ці обставини він визнає повністю. Пояснив, що в зазначений час вчиняв стосовно своєї співмешканки психологічне та фізичне насильство, ображав її грубими образливими словами, висловлювався на її адресу нецензурною лайкою. 
Потерпіла ОСОБА_5 у судове засідання не з`явилася, про судове засідання повідомлена належним чином. 
Суд враховуючи повне визнання своєї вини та обставин вчиненого злочину обвинуваченим вважає за можливе розглянути кримінальне провадження у відсутність потерпілої.
Визнавальні свідчення обвинуваченого суд вважає правильними та достовірними, а також такими, що відповідають матеріалам кримінального провадження, оскільки вони надані послідовно, несуперечливо та кладе в основу обвинувального вироку. 
Зважаючи на те, що обвинувачений повністю визнав свою вину у вчиненні злочину, погодився з правовою кваліфікацією своїх дій, його свідчення відповідають суті обвинувачення, суд за згодою учасників судового провадження, які правильно розуміють обставини кримінального правопорушення, які ніким не оспорюються, переконавшись у добровільності позиції обвинуваченого, роз`яснивши йому положення ч. 3 ст. 349 КПК України про позбавлення в подальшому права оскаржувати ці обставини в апеляційному порядку, за відсутності сумнівів у добровільності позиції обвинуваченого, визнав недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються та обмежився допитом обвинуваченого.
Згідно зі ст. 3 Конституції України визначено, що людина, її життя і здоров`я, честь і гідність, недоторканність і безпека визнаються в Україні найвищою соціальною цінністю, а права і свободи людини та їх гарантії визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Утвердження і забезпечення прав і свобод людини є головним обов`язком держави.
Стаття 28 Конституції декларує право кожного на повагу до його гідності. В цій нормі також зазначено, що ніхто не може бути підданий катуванню, жорстокому, нелюдському або такому, що принижує його гідність, поводженню чи покаранню.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» домашнє насильство - діяння (дії або бездіяльність) фізичного, сексуального, психологічного або економічного насильства, що вчиняються в сім`ї чи в межах місця проживання або між родичами, або між колишнім чи теперішнім подружжям, або між іншими особами, які спільно проживають (проживали) однією сім`єю, але не перебувають (не перебували) у родинних відносинах чи у шлюбі між собою, незалежно від того, чи проживає (проживала) особа, яка вчинила домашнє насильство, у тому самому місці, що й постраждала особа, а також погрози вчинення таких діянь.
Згідно з п. 14 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» психологічне насильство - форма домашнього насильства, що включає словесні образи, погрози,у тому числі щодо третіх осіб, приниження, переслідування, залякування, інші діяння, спрямовані на обмеження волевиявлення особи, контроль у репродуктивній сфері, якщо такі дії або бездіяльність викликали у постраждалої особи побоювання за свою безпеку чи безпеку третіх осіб, спричинили емоційну невпевненість, нездатність захистити себе або завдали шкоди психічному здоров`ю особи.
Психологічне насилля це маніпуляції, словесні образи, приниження та шантаж. Кривдник чинить насилля зумисне, аби викликати емоційну реакцію та завдати шкоди. У психологічному насиллі кривдник намагається встановити контроль над життям іншої людини та самоствердитись завдяки цьому.
Характерною рисою психологічного насильства є циклічність, яка відрізняє насилля від звичайної сварки або конфлікту. Шкода від психологічного насильства може бути різна: страждання, розлади сну, відчуття небезпеки чи постійної напруги (неможливість розслабитися поруч з людиною, постійне передчуття, що «ось зараз почнеться»), страх, необґрунтоване відчуття провини. На свідомі дії вказує те, що людина знає, що наносить шкоду іншій, а також повторюваність таких дій та ігнорування закликів припинити.
Згідно з п. 17 ч. 1 ст. 1 Закону України «Про запобігання та протидію домашньому насильству» фізичне насильство - форма домашнього насильства, що включає ляпаси, стусани, штовхання, щипання, шмагання, кусання, а також незаконне позбавлення волі, нанесення побоїв, мордування, заподіяння тілесних ушкоджень різного ступеня тяжкості, залишення в небезпеці, ненадання допомоги особі, яка перебуває в небезпечному для життя стані, заподіяння смерті, вчинення інших правопорушень насильницького характеру.
При розгляді вказаного кримінального провадження судом враховується систематичність вчинення домашнього насильства, яке не обмежується складеними протоколами, а триває і надалі.
Також насильство від конфлікту відрізняє перевага сил однієї зі сторін. Якщо дві людини можуть однаково захищати себе, відстоювати свої кордони то це конфлікт. А якщо одна зі сторін у вразливішому стані, а інша людина цим вразливим станом користується це ознака насильства.
Таким чином, допитавши обвинуваченого, дослідивши письмові докази, що характеризують особу обвинуваченого, та надавши юридичну оцінку діям ОСОБА_3 , суд дійшов висновку про доведеність вини останнього.
Оцінюючи у кримінальному провадженні кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, суд дійшов висновку, що вина обвинуваченого повністю доведена, а скоєне ним підлягає кваліфікації за ст. 126-1 КК України, як домашнє насильство, тобто умисне систематичне вчинення фізичного, психологічного насильства щодо особи, з якою винний перебуває у сімейних відносинах, що призводить до фізичних або психологічних страждань, розладів здоров`я, емоційної залежності, погіршення якості життя потерпілої особи.
Призначаючи покарання обвинуваченому, у відповідності зі ст. 65 КК України та постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику призначення судами кримінального покарання» від 24.10.2003 року № 7 (із наступними змінами та доповненнями), суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Окрім того, метою призначення покарання, виходячи із положень ч. 2 ст. 50 КК України є не лише кара, а й виправлення засудженого та запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень.
При призначенні покарання суд враховує ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, обставини, що пом`якшують та обтяжують покарання.
Відповідно до ст. 12 КК України обвинувачений вчинив нетяжкий злочин. 
Дослідженням даних про особу обвинуваченого ОСОБА_3 встановлено, що він засуджений 20.05.2025 Кегичівським районним судом Харківської області за ст. 126-1 КК України, злочин за цим вироком вчинив в період іспитового строку, перебував з 25.06.2025 на обліку Кегичівського районного сектору № 2 філії Державної установи «Центр пробації» в Харківській області, не перебуває на військовому обліку військовозобов`язаних запасу у ІНФОРМАЦІЯ_2 , на обліках у лікарів психіатра та нарколога не перебуває, за останнім місцем фактичного проживання характеризується формально посередньо, як такий, що не працює, активної участі у житті села не приймає, компрометуючих матеріалів старостинський округ не має, скарг та відомостей про протиправну поведінку до Лозівського старостату не надходило.
Судом також враховано досудову доповідь складену стосовно ОСОБА_3 згідно з якою виправлення обвинуваченого можливе без ізоляції від суспільства. Ризик вчинення повторного кримінального правопорушення та ризик небезпеки для суспільства, у тому числі для окремих осіб оцінюється як високий.
Обставиною, яка пом`якшує покарання обвинуваченого ОСОБА_3 відповідно до вимог, передбачених ч. 1 ст. 66 КК України, суд визнає щире каяття, оскільки він надав добровільну допомогу суду, яка виразилась у повідомленні фактичних обставин вчинення ним кримінального правопорушення, що дало суду можливість розглянути справу відповідно до вимог ч. 3 ст. 349 КПК України за скороченою процедурою, висловив щирий жаль з приводу вчиненого, тобто осудив свою поведінку.
Прокурор у судових дебатах зазначив обставину, яка обтяжує покарання, рецидив злочинів.
Відповідно до положень п. 1 ч. 1 ст. 67 КК України, при призначенні покарання обставиною, яка його обтяжує, визнається вчинення злочину особою повторно та рецидив злочинів.
Відповідно до положень ст. 34 КК України, рецидивом кримінальних правопорушень визнається вчинення нового умисного кримінального правопорушення особою, яка має судимість за умисне кримінальне правопорушення.
Під час досудового розслідування та судового розгляду встановлено, що ОСОБА_3 вчинив рецидив кримінальних правопорушень. Однак, органом досудового розслідування ця обставина при формулюванні обвинувачення зазначена не була, також не було її визнано обставиною, яка обтяжує відповідальність обвинуваченого. З урахуванням наведеного та того, що ОСОБА_3 не захищався від обвинувачення у вчиненні кримінального правопорушення за обтяжуючих обставин - рецидив злочинів, суд не може погіршувати його становище, - тому дану ознаку суд враховує лише як ознаку, яка характеризує особу обвинуваченого.
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 65 КК України особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для її виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень, а згідно із з ч. 2 ст. 50 КК України покарання має на меті не тільки кару, а й виправлення засуджених. Обвинуваченому суд призначає покарання необхідне і достатнє для його виправлення та попередження нових злочинів.
Із врахуванням ступеня тяжкості скоєного злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України, особи обвинуваченого, обставини, що пом`якшує покарання та відсутність обставин, що обтяжують покарання обвинуваченому, обставин скоєння кримінального правопорушення та ставлення обвинуваченого до скоєного, суд дійшов висновку про те, що виправлення обвинуваченого можливо лише в ізоляції від суспільства і призначає покарання ОСОБА_3 в межах санкцій ст. 126-1 КК України, яке сприятиме його виправленню, оскільки саме таке покарання, на думку суду, є справедливим та достатнім для його виправлення та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Підстав для застосування ст. 69 КК України, чи норм ст. 69-1 КК України до обвинуваченого суд не знаходить, у зв`язку з відсутністю передумов, за яких дані правові норми мають змогу бути застосовані.
За ч. 1, ч. 4 ст. 71 КК України якщо засуджений після постановлення вироку, але до повного відбуття покарання вчинив нове кримінальне правопорушення, суд до покарання, призначеного за новим вироком, повністю або частково приєднує невідбуту частину покарання за попереднім вироком.
Остаточне покарання за сукупністю вироків, крім випадків, коли воно визначається шляхом поглинення одного покарання іншим, призначеним у максимальному розмірі, має бути більшим від покарання, призначеного за нове кримінальне правопорушення, а також від невідбутої частини покарання за попереднім вироком.
Покарання призначене вироком Кегичівського районного суду Харківської області від 20.05.2025, яким ОСОБА_3 засуджено за ст. 126-1 КК України до 1 року обмеження волі, обвинувачений не відбув та скоїв новий злочин в період іспитового строку.
З урахуванням положень ч. 1 ст. 71 КК України, суд вважає за необхідне остаточно визначити покарання ОСОБА_3 у вигляді позбавлення волі за сукупності вироків, шляхом повного приєднання невідбутого покарання, призначеного вироком Кегичівського районного суду Харківської області від 20.05.2025, до покарання призначеного за цим вироком, із застосуванням п. 1 ч. 1 ст. 72 КК України, відповідно до якої одному дню позбавлення волі, відповідає два дні обмеження волі.
Така позиція відповідає висновку, викладеному у постанові Об`єднаної палати Касаційного кримінального суду Верховного Суду від 01.06.2020 у справі за № 766/39/17, провадження № 51-8867кмо18.
На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, спів розмірним і достатнім для його виправлення, запобігання вчинення нових кримінальних правопорушень як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Прокурор у судових дебатах просив також застосувати до обвинуваченого обмежувальні заходи відповідно до ст. 91-1 КК України.
Згідно зі ст. 91-1 КК України, в інтересах потерпілого від злочину, пов`язаного з домашнім насильством, одночасно з призначенням покарання, не пов`язаного з позбавленням волі, або звільненням з підстав, передбачених цим Кодексом, від кримінальної відповідальності чи покарання, суд може застосувати до особи, яка вчинила домашнє насильство, один або декілька обмежувальних заходів. Такі заходи застосовуються до особи, яка на момент вчинення домашнього насильства досягла 18-річного віку. Заходи можуть застосовуватися на строк від одного до трьох місяців і за потреби можуть бути продовжені на визначений судом строк, але не більше як на 12 місяців.
Враховуючи, що суд призначає обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі без звільнення його від відбуття покарання, то підстави для застосування до обвинуваченого обмежувальних заходів відсутні. 
Запобіжний захід обвинуваченому під час досудового розслідування не обирався. До набрання законної сили цим вироком, суд вбачає можливим обвинуваченому запобіжний захід не обирати.
Судові витрати та речові докази відсутні. 
Цивільний позов не заявлявся. Арешт не накладався.
Керуючись ст.ст. 373, 374 КПК України, суд

у х в а л и в:

Визнати ОСОБА_3 винним в скоєнні злочину, передбаченого ст. 126-1 КК України та піддати його покаранню у виді 1 (одного) року позбавлення волі.
На підставі ч. 1 ст. 71, ч. 1 ст. 72 КК України до покарання, призначеного за цим вироком у виді позбавлення волі, повністю приєднати невідбуту частину покарання за вироком Кегичівського районного суду Харківської області від 20.05.2025 у виді обмеження волі строком на 1 pік, виходячи із співвідношення, що одному дню позбавлення волі відповідають два дні обмеження волі, та визначити ОСОБА_3 остаточне покарання за сукупністю вироків у виді позбавлення волі строком на 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
Строк відбування покарання рахувати з дня фактичного приведення вироку до виконання.
Запобіжний захід стосовно ОСОБА_3 до набрання вироком законної сили не обирати.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку суду.
Копію вироку негайно після його проголошення вручити обвинуваченому та прокурору.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених ст. 394 КПК України до Харківського апеляційного суду через Кегичівський районний суд Харківської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку на подачу апеляційної скарги за відсутності такої скарги, а при оскарженні вироку - після постановлення ухвали апеляційним судом.

Суддя   ОСОБА_1