ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"08" грудня 2025 р. Справа№ 910/4663/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Скрипки І.М.
суддів: Тищенко А.І. 
Мальченко А.О. 

при секретарі судового засідання Нечасний О.Л.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 08.12.2025
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 (повний текст підписано 01.08.2025)
у справі №910/4663/25 (суддя Гулевець О.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА»
до Київської міської ради
третя особа-1, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору, на стороні відповідача Департамент комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) 
про скасування рішення державного реєстратора
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
Товариство з обмеженою відповідальністю «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Київської міської ради про скасування рішення Державного реєстратора Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузори Анни Віталіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55998852 від 29.12.2020.
Позовні вимоги мотивовані відсутністю можливості внести відомості про право власності позивача на нежитлові приміщення № 9,10,11 (групи приміщень № 3), загальною площею 27,90 кв.м., що складає 37/1000 частини від нежилого будинку площею 753,70 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 8-А (літера А), оскільки об`єкт зареєстрований на праві власності за Київською міською радою. 
Короткий зміст рішення місцевого господарського суду та мотиви його прийняття.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у справі №910/4663/25 в позові відмовлено.
Відмовляючи в задоволенні позову, суд першої інстанції виходив з того, що спірне нерухоме майно вибуло поза волею позивача шляхом державної реєстрації права власності за відповідачем, позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора не відповідають належному способу захисту у цій справі та не призводять до відновлення його прав і є неефективним.
Щодо заяви відповідача про застосування строків позовної давності судом зазначено про не застосування позовної давності та наслідків її спливу, оскільки позовна давність застосовується лише за наявності порушення прав особи.
Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з прийнятим рішенням, позивач 19.08.2025 звернувся до суду з апеляційною скаргою (документ сформовано в системі «Електронний суд» 19.08.2025), в якій просить оскаржуване рішення скасувати та прийняти нове про задоволення позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного. 
Скаржник вважає, що суд першої інстанції необґрунтовано відмовив у задоволенні клопотання про витребування доказів, поданого у порядку ст. 81 ГПК України. Таке рішення суду порушує принципи змагальності та рівності сторін, закріплені ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 8, 13 ГПК України, відмова у витребуванні доказів порушує право позивача на повне дослідження обставин справи та фактично обмежує можливість його права на ефективний судовий захист.
На думку апелянта, суд не встановив підстави, на яких відповідач набув право власності на майно та здійснив реєстрацію, а також законність дій державного реєстратора при проведенні державної реєстрації права власності за відповідачем у справі.
Апелянт не погоджується з висновком суду про неналежно обраний позивачем спосіб захисту та необхідність звернення позивача з віндикаційним позовом до суду та витребування майна з незаконного володіння, оскільки позивач як був, так і залишиться власником частки в нежитловому будинку площею 753,70 кв.м. за спірною адресою, а відповідач також є власником цього об`єкту.
Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 19.08.2025 апеляційну скаргу відповідача передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Тищенко А.І., Мальченко А.О.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 25.08.2025 витребувано у Господарського суду міста Києва матеріали справи №910/4663/25.
Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №910/4663/25.
Матеріали справи №910/4663/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 16.09.2025 у справі №910/4663/25 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у справі №910/4663/25. Розгляд справи призначено на 27.10.2025.
В судовому засіданні 27.10.2025 приймали участь представник позивача, представник відповідача та третьої особи, надали пояснення по справі.
З метою повного, всебічного та об`єктивного дослідження фактичних обставин, ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 27.10.2025 оголошено перерву у справі на 08.12.2025. 
Під час апеляційного провадження до справи від відповідача отримано відзив на апеляційну скаргу, в якому останній повністю спростовує доводи апелянта, просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржуване рішення без змін.
Явка представників сторін
Представник позивача в судовому засіданні апеляційної інстанції підтримував доводи апеляційної скарги з підстав, викладених в апеляційній скарзі, оскаржуване рішення просив скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Представник відповідача та третьої особи в судовому засіданні апеляційної інстанції заперечував проти задоволення апеляційної скарги, просив її відхилити, а оскаржуване рішення залишити без змін з підстав, викладених у відзиві на апеляційну скаргу.
В судовому засіданні 08.12.2025 відповідно до ст. 240, 283 ГПК України оголошено вступну та резолютивну частину постанови.
Обставини справи, встановлені судом першої інстанції у даній справі та перевірені судом апеляційної інстанції
Звертаючись до суду з даним позовом, ТОВ «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА» зазначає, що останньому належать на праві власності нежитлові приміщення № 9,10,11 (групи приміщень № 3), загальною площею 27,90 кв.м., що складає 37/1000 частини від нежилого будинку площею 753,70 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 8-А (літера А), що підтверджується договором купівлі-продажу від 06 травня 2009 року, укладеним між ТОВ «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА» та Фондом приватизації комунального майна Святошинського району м. Києва та довідкою, складеною Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» НЖ-2024 № 344 від 13.05.2024.
В обгрунтування позовних вимог позивач посилається на те, що звернувся до ЦНАП Святошинського району з заявою про внесення відомостей про право власності на зазначений вище об`єкт нерухомого майна, проте отримав відмову, оскільки весь об`єкт вже був зареєстрований на праві власності за Київською міською радою (надалі - відповідач).
За доводами позивача, згідно Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію іншого речового права № 252428291 від 13.04.2021 Київська міська рада є власником нежитлового приміщення, літ. "А", загальна площа (кв.м): 749.5, за адресою: м. Київ, вул Коласа Якуба, буд. 8А, до складу якого входять нежилі приміщення № 9, 10, 11 (групи приміщень № 3) загальною площею 27,90 кв.м., що складає 37/1000 частини від нежилого приміщення будинку за адресою: вул. Якуба Коласа буд. 8-А, власником якого є позивач у справі.
Позивач посилається на те, що реєстрацію на об`єкт права власності за Київською міською радою здійснила державний реєстратор Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузора Анна Віталіївна, індексний номер 55998852 від 29.12.2020.
Оскільки позивач не має можливості внести відомості про право власності, з метою захисту порушеного права власності на спірний об`єкт нерухомого майна, позивач звернувся з позовними вимогами про скасування рішення Державного реєстратора Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузори Анни Віталіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55998852 від 29.12.2020.
Київська міська рада заперечує проти задоволення позовних вимог, вважає, що за відсутності підстав для відмови у державній реєстрації прав, передбачених статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація права комунальної власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, 8-А, здійснена державним реєстратором відповідно до чинного законодавства та в межах наданих повноважень.
В обгрунтування своїх заперечень відповідач посилається на те, що скасування рішення державного реєстратора Кузори А. В. призведе до порушення права комунальної власності територіальної громади міста Києва в особі Київської міської ради на комунальне нерухоме майно, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, 8-А, загальною площею 749,50 кв.м.
Також відповідач просить суд застосувати наслідки спливу строку позовної давності та відмовити у задоволенні позову повністю.
Судом встановлено, що 06.05.2009 між ТОВ «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА» та Фондом приватизації комунального майна Святошинського району м. Києва укладено договір купівлі-продажу, відповідно до умов якого позивач придбав у свою власність у Фонду приватизації комунального майна Святошинського району м. Києва нежилі приміщення № 9,10,11 (групи приміщень № 3), загальною площею 27,90 кв.м., що складає 37/1000 частини від нежилого будинку площею 753,70 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 8-А (літера А). Право власності належало Територіальній громаді Святошинського району м. Києва, та підтверджувалося Свідоцтвом про право власності серії САС № 241557, виданим Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 20.02.2009, на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 20.02.2009 №131-В, зареєстрованим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 23.03.2009, записано у реєстрову книгу №188П-230 за реєстровим № 9461-П.
06.05.2009 Фонд приватизації комунального майна Святошинського району м. Києва передав, а ТОВ «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА» прийняв нежилі приміщення № 9,10,11 (групи приміщень № 3), загальною площею 27,90 кв.м., що складає 37/1000 частини від нежилого будинку площею 753,70 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 8-А (літера А), що підтверджується Актом прийому-передачі проданого приміщення. 
Відповідно до інформаційної довідки, складеної Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» НЖ-2024 № 344 від 13.05.2024, згідно з даними реєстрових книг Бюро, спірні нежилі приміщення на праві власності зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кіно-концертний комплекс Борщагівка» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В. від 06.05.2009, № 1990 та зареєстрованого в Бюро 22.06.2009 реєстровим № 9461-П.
Згідно з витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 239279332 від 29.12.2020 державним реєстратором Кузорою Анною Віталіївною Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради 21.12.2020 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55998852 від 29.12.2020, здійснено державну реєстрацію права комунальної власності за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради на нежитлову будівлю, літ. «А», загальною площею 749,5 кв. м, за адресою: м. Київ, вулиця Якуба Коласа, будинок 8А, розмір частки: 1/1. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2262330380000. 
Відповідно до інформації з Витягу з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та реєстрацію іншого речового права № 252428291 від 13.04.2021, державним реєстратором Кузорою Анною Віталіївною Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради 07.04.2021 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 57608224 від 13.04.2021, здійснено державну реєстрацію права оперативного управління за Управлінням соціального захисту населення Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2262330380000.
22.05.2024 державним реєстратором відділу державної реєстрації прав на нерухоме майно Департаменту з питань реєстрації виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської держаної адміністрації) м. Київ було винесено Рішення про відмову в проведенні реєстраційних дій № 73271121 щодо проведення державної реєстрації права власності за ТОВ «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА» на нерухоме майно, а саме: нежилі приміщення № 9,10,11 (групи приміщень № 3), загальною площею 27,90 кв.м., що складає 37/1000 частини від нежилого будинку площею 753,70 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 8-А (літера А).
З огляду на те, що право власності на спірне майно зареєстроване за Київською міською радою, з метою захисту порушеного права власності на спірний об`єкт нерухомого майна позивач звернувся з позовними вимогами про скасування рішення Державного реєстратора Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузори Анни Віталіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55998852 від 29.12.2020.
Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
У відповідності до вимог ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженого рішення норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.
Відповідно до статті 327 Цивільного кодексу України у комунальній власності є майно, у тому числі грошові кошти, яке належить територіальній громаді. Управління майном, що є у комунальній власності, здійснюють безпосередньо територіальна громада та утворені нею органи місцевого самоврядування.
Частинами першою, п`ятою, статті 60 Закону України «Про місцеве самоврядування в Україні» зазначено, що територіальним громадам сіл, селищ, міст, районів у містах належить право комунальної власності на рухоме і нерухоме майно, доходи місцевих бюджетів, інші кошти, землю, природні ресурси, підприємства, установи та організації, в тому числі банки, страхові товариства, а також пенсійні фонди, частку в майні підприємств, житловий фонд, нежитлові приміщення, заклади культури, освіти, спорту, охорони здоров`я, науки, соціального обслуговування та інше майно і майнові права, рухомі та нерухомі об`єкти, визначені відповідно до закону як об`єкти права комунальної власності, а також кошти, отримані від їх відчуження.
Органи місцевого самоврядування від імені та в інтересах територіальних громад відповідно до закону здійснюють правомочності щодо володіння, користування та розпорядження об`єктами права комунальної власності. 
Закон України «Про столицю України - місто-герой Київ» визначає, що в місті Києві діють представницькі органи місцевого самоврядування - Київська міська рада, районні в місті ради (у разі їх створення), які є юридичними особами. 
Відповідно до рішення Київської міської ради від 27.12.2001 № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва», до комунальної власності територіальної громади Святошинського району міста Києва зараховано нежилий будинок, загальною площею 753,70 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, 8-А. 
Згідно з рішенням Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва», до комунальної власності територіальної громади міста Києва зараховано нежилу будівлю, загальною площею 753,70 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, 8-А. 
Відповідно до пункту 6 від 27.12.2001 № 208/1642 «Про формування комунальної власності територіальних громад районів міста Києва», розміри площ, будинків, споруд можуть бути уточнені на підставі обмірів БТІ. 
Згідно з технічним паспортом від 04.12.2020, виготовленого на замовлення комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва» загальну площу вказаного об`єкту нерухомого майна було уточнено та встановлено, що загальна площа нежилої будівлі, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, 8-А, становить 749, 50 кв.м. 
29.12.2020 державним реєстратором Кузорою А. В. було здійснено державну реєстрацію права комунальної власності нежилий будинок, загальною площею 749,50 кв.м, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, 8-А. 
Реєстрація права власності здійснювалася відповідно до Порядку державної реєстрації речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 25.12.2015 № 1127 (далі - Порядок).
Відповідно до частини другої статті 18 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» перелік документів, необхідних для державної реєстрації прав, та порядок державної реєстрації прав визначаються Кабінетом Міністрів України у Порядку державної реєстрації прав на нерухоме майно та їх обтяжень. 
Відповідно до пункту 40 Порядку, державна реєстрація прав проводиться на підставі документів, необхідних для відповідної реєстрації, передбачених Законом України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», іншими законами України та цим Порядком, крім випадку, передбаченого абзацом другим цього пункту. 
Як зазначено відповідачем, на виконання пункту 44 Порядку, для державної реєстрації права власності на закінчений будівництвом об`єкт державної або комунальної власності, будівництво якого завершено та право власності на який не зареєстровано до 1 січня 2013 року, за відсутності документа, що посвідчує набуття права державної або комунальної власності на такий об`єкт, державному реєстратору Кузорі А. В. було подано наступні документи: рішення Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва»; лист Регіонального відділення Фонду державного майна України по місту Києву від 08.12.2017 № 30 12/12879, лист Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.11.2020 № 107-56/8161 та технічний паспорт від 04.12.2020, виготовлено на замовлення комунального підприємства «Керуюча компанія з обслуговування житлового фонду Святошинського району м. Києва». 
За відсутності підстав для відмови у державній реєстрації прав, передбачених статтею 24 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державним реєстратором Кузорою А. В. було здійснено реєстрацію права комунальної власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, 8-А. 
Таким чином, державна реєстрація здійснена державним реєстратором відповідно до чинного законодавства та в межах наданих повноважень. 
Відповідно до ч. 1 ст. 316 Цивільного кодексу України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
За змістом права власності, визначеного у статті 317 Цивільного кодексу України, власникові належить права володіння, користування та розпорядження своїм майном.
Правомочність володіння розуміють як передбачену законом (тобто юридично забезпечену) можливість мати (утримувати) в себе певне майно.
Правомочність користування означає передбачену законом можливість використовувати, експлуатувати майно, отримувати від нього корисні властивості, його споживання.
Статтею 355 ЦК України передбачено, що майно, що є у власності двох або більше осіб (співвласників), належить їм на праві спільної власності (спільне майно). Майно може належати особам на праві спільної часткової або на праві спільної сумісної власності. Право спільної власності виникає з підстав, не заборонених законом. Спільна власність вважається частковою, якщо договором або законом не встановлена спільна сумісна власність на майно.
Частиною 1 статті 356 ЦК України визначено, що власність двох чи більше осіб із визначенням часток кожного з них у праві власності є спільною частковою власністю.
Право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні (п. 1 ст. 321 ЦК України).
Згідно з положеннями статті 328 ЦК України право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів. Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності чи необґрунтованість активів, які перебувають у власності, не встановлені судом.
За приписами частини 1 статті 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. 
Частиною 1 статті 16 Цивільного кодексу України визначено, що кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу.
Статтею 41 Конституції України та статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, до якої Україна приєдналася 17.07.1997, закріплено принцип непорушності права приватної власності, який означає право особи на безперешкодне користування своїм майном та закріплює право власника володіти, користуватися і розпоряджатися належним йому майном, на власний розсуд вчиняти щодо свого майна будь-які угоди, відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб.
Позивач як особа, яка подала позов про захист порушеного, невизнаного чи оспорюваного права або охоронюваного законом інтересу, самостійно визначає і обґрунтовує в позовній заяві, у чому саме полягає порушення його прав та інтересів, а суд перевіряє ці доводи і залежно від встановленого вирішує питання про наявність чи відсутність підстав для правового захисту.
Позивачем обрано такий спосіб захисту порушеного права як скасування рішення Державного реєстратора Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) Кузори Анни Віталіївни про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55998852 від 29.12.2020.
Позовні вимоги обґрунтовано реєстрацією права комунальної власності за Київською міською радою на приміщення, літ. "А", загальна площа (кв.м): 749,5, за адресою: м. Київ, вул. Коласа Якуба, буд. 8А, до складу якого входять нежилі приміщення № 9, 10, 11 (групи приміщень № 3) загальною площею 27,90 кв.м., що складає 37/1000 частини від нежилого приміщення будинку за адресою: вул. Якуба Коласа буд. 8-А, власником якого є позивач, а тому оскаржуване рішення є таким, що порушує право власності позивача.
За змістом частини 1 статті 2 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державна реєстрація речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень (далі - державна реєстрація прав) - офіційне визнання і підтвердження державою фактів набуття, зміни або припинення речових прав на нерухоме майно, обтяжень таких прав шляхом внесення відповідних відомостей до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно.
Реєстрація права власності на нерухоме майно є лише офіційним визнанням права власності з боку держави, що унеможливлює ототожнення факту набуття права власності з фактом його державної реєстрації. Сама собою державна реєстрація права власності за певною особою не є безспірним підтвердженням наявності в цієї особи права власності, але створює спростовувану презумпцію права власності такої особи (подібний висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17).
За наявності державної реєстрації права власності за певною особою державна реєстрація права власності на це ж майно за іншою особою може бути здійснена за згодою цієї особи або за судовим рішенням, що набрало законної сили, щодо права власності на нерухоме майно (такий висновок наведено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.03.2019 у справі № 911/3594/17).
Таким чином, при дослідженні судом обставин наявності в особи права власності, необхідним є, перш за все, встановлення підстави, на якій особа набула таке право.
Як встановлено судом, 06.05.2009 між ТОВ «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА» та Фондом приватизації комунального майна Святошинського району м. Києва укладено договір купівлі-продажу, посвідчений приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зверьковою Н.В. за реєстровим №1990, відповідно до умов якого позивач придбав у свою власність у Фонду приватизації комунального майна Святошинського району м. Києва нежилі приміщення № 9,10,11 (групи приміщень № 3), загальною площею 27,90 кв.м., що складає 37/1000 частини від нежилого будинку площею 753,70 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 8-А (літера А). Право власності належало Територіальній громаді Святошинського району м. Києва, та підтверджувалося Свідоцтвом про право власності серії САС № 241557, виданим Головним управлінням комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (КМДА) 20.02.2009, на підставі наказу Головного управління комунальної власності м. Києва від 20.02.2009 №131-В, зареєстрованим Київським міським бюро технічної інвентаризації та реєстрації права власності на об`єкти нерухомого майна 23.03.2009, записано у реєстрову книгу №188П-230 за реєстровим № 9461-П.
Актом прийому-передачі проданого приміщення від 06.05.2009 підтверджується, що Фонд приватизації комунального майна Святошинського району м. Києва передав, а ТОВ «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА» прийняв нежилі приміщення № 9,10,11 (групи приміщень № 3), загальною площею 27,90 кв.м., що складає 37/1000 частини від нежилого будинку площею 753,70 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 8-А (літера А).
Правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним (ст. 204 ЦК України).
Доказів визнання недійсним договору купівлі-продажу від 06.05.2009, укладеного між ТОВ «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА» та Фондом приватизації комунального майна Святошинського району м. Києва та посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Зверьковою Н.В. за реєстровим №1990, суду не надано.
Згідно інформаційної довідки, складеної Комунальним підприємством Київської міської ради «Київське міське бюро технічної інвентаризації» НЖ-2024 № 344 від 13.05.2024, згідно з даними реєстрових книг Бюро, спірні нежилі приміщення на праві власності зареєстровано за Товариством з обмеженою відповідальністю «Кіно-концертний комплекс Борщагівка» на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Звєрьковою Н.В. від 06.05.2009, № 1990 та зареєстрованого в Бюро 22.06.2009 реєстровим № 9461-П.
З урахуванням викладеного, місцевий господарський суд дійшов правильного висновку, що позивачем доведено наявність у нього права власності на спірне майно - нежилі приміщення № 9,10,11 (групи приміщень № 3), загальною площею 27,90 кв.м., що складає 37/1000 частини від нежилого будинку площею 753,70 кв.м., які розташовані за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, буд. 8-А (літера А).
Згідно з ч. 1 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" за результатом розгляду документів, поданих для державної реєстрації прав, державний реєстратор на підставі прийнятого ним рішення про державну реєстрацію прав вносить відомості про речові права, обтяження речових прав до Державного реєстру прав.
Відповідно до ч. 3 ст. 26 Закону України "Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень" у разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію набуття речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження припиняються. У разі скасування рішення державного реєстратора про державну реєстрацію прав на підставі судового рішення чи визнання його прийнятим з порушенням цього Закону, а також у разі визнання на підставі судового рішення недійсними чи скасування на підставі судового рішення документів, на підставі яких проведено державну реєстрацію прав, скасування на підставі судового рішення державної реєстрації прав, що мало наслідком державну реєстрацію зміни, припинення речових прав, обтяжень речових прав, відповідні права чи обтяження повертаються у стан, що існував до відповідної державної реєстрації, шляхом державної реєстрації змін чи набуття таких речових прав, обтяжень речових прав, що здійснюється державним реєстратором.
Витягом з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності № 239279332 від 29.12.2020 підтверджується, що державним реєстратором Кузорою Анною Віталіївною Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради 21.12.2020 на підставі рішення про державну реєстрацію прав та їх обтяжень, індексний номер 55998852 від 29.12.2020, здійснено державну реєстрацію права комунальної власності за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради на нежитлову будівлю, літ. «А», загальною площею 749,5 кв. м, за адресою: м. Київ, вулиця Якуба Коласа, будинок 8А, розмір частки: 1/1. Реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2262330380000.
Отже, станом на час звернення позивача до суду, право власності на об`єкт нерухомості: нежитлового приміщення, літ. "А", загальна площа (кв.м): 749.5, за адресою: м. Київ, вул Коласа Якуба, буд. 8А, до складу якого входять спірні нежилі приміщення № 9, 10, 11 (групи приміщень № 3) загальною площею 27,90 кв.м., що складає 37/1000 частини від нежилого приміщення будинку за адресою: вул. Якуба Коласа буд. 8-А, зареєстроване за територіальною громадою міста Києва в особі Київської міської ради (відповідачем) на підставі рішення державного реєстратора Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради Кузори Анни Віталіївни, індексний номер 55998852 від 29.12.2020.
Поряд з тим, вирішуючи спір, суд повинен надати об`єктивну оцінку наявності порушеного права чи інтересу на момент звернення до господарського суду, а також визначити, чи відповідає обраний позивачем спосіб захисту порушеного права тим, що передбачені законодавством, та чи забезпечить такий спосіб захисту відновлення порушеного права позивача.
Суд апеляційної інстанції наголошує, що наразі відсутні підстави скасування рішення державного реєстратора Кузори А.В. про державну реєстрацію права комунальної власності на об`єкт нерухомого майна, що знаходиться за адресою: м. Київ, вул. Якуба Коласа, 8-А, оскільки державна реєстрація здійснена відповідно до чинного законодавства та на підставі чинних документів. 
Тому колегія суддів зазначає, що суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що вимога про скасування рішення державного реєстратора не відповідає належному способу захисту у цій справі та не призводить до відновлення прав апелянта і є неефективною.
Так, у розумінні приписів ст. 15, ст. 16 ЦК України, ст. 20 ГК України, спосіб захисту повинен бути таким, що відповідає закону, змісту порушеного права, характеру його порушення та наслідкам, спричиненим цим порушенням.
Статтею 5 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що здійснюючи правосуддя, господарський суд захищає права та інтереси фізичних і юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного права чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
У розумінні статті 13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод "ефективний засіб правого захисту" повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
Визначений позивачем предмет позову в повній мірі має забезпечувати захист його порушеного права. При цьому метою правосуддя є забезпечення ефективного поновлення порушеного права.
Порушенням вважається такий стан суб`єктивного права, за якого воно зазнало протиправного впливу з боку правопорушника, внаслідок чого суб`єктивне право особи зменшилося або зникло як таке; порушення права пов`язано з позбавленням можливості здійснити, реалізувати своє право повністю або частково.
При цьому позивач, тобто особа, яка подала позов, самостійно визначається з порушеним, невизнаним чи оспорюваним правом або охоронюваним законом інтересом, які потребують судового захисту. Обґрунтованість підстав звернення до суду оцінюються судом у кожній конкретній справі за результатами розгляду позову.
Як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок сформульований, зокрема у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16.
Позивач, заявляючи позовні вимоги про скасування рішення державного реєстратора, посилався на відсутність можливості внести відомості про право власності на спірний об`єкт нерухомого майна.
Цивільне законодавство розрізняє право володіння як складову повноважень власника (частина перша статті 317 Цивільного кодексу України), як різновид речових прав на чуже майно (пункт 1 частини першої статті 395 Цивільного кодексу України) та як право, що виникає на договірних засадах, тобто договірне володіння.
Власникові належать права володіння, користування та розпоряджання своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна (стаття 317 Цивільного кодексу України).
Враховуючи специфіку речей в обороті, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то володіння другими може бути підтверджене, зокрема, фактом державної реєстрації права власності на це майно у встановленому законом порядку.
Відповідно до частини четвертої статті 334 Цивільного кодексу України права на нерухоме майно, які підлягають державній реєстрації, виникають з дня такої реєстрації відповідно до закону.
Тобто особа, яка зареєструвала право власності на об`єкт нерухомості, набуває щодо нього повноваження власника, зокрема набуває і право володіння.
Таким чином, власник нерухомого майна перестає бути володільцем цього майна в разі реєстрації цього права за іншою особою.
Згідно з висновками Великої Палати Верховного Суду, викладеними, зокрема, у постанові від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц, володіння рухомими та нерухомими речами відрізняється: якщо для володіння першими важливо встановити факт їх фізичного утримання, то факт володіння другими може підтверджуватися, зокрема, державною реєстрацією права власності на це майно у встановленому законом порядку (принцип реєстраційного підтвердження володіння). Отже, наявність державної реєстрації права власності на нерухоме майно за особою означає, що ця особа володіє нерухомим майном («книжкове» володіння).
Принцип реєстраційного підтвердження володіння нерухомим майном (постанова Великої Палати Верховного Суду від 04.07.2018 у справі № 653/1096/16-ц (пункт 89)) передбачає, що відсутність або наявність в особи володіння нерухомим майном визначається, виходячи з принципу реєстраційного підтвердження володіння (постанова Великої Палати Верховного Суду від 18.01.2023 у справі № 488/2807/17 (пункт 100)).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 23 листопада 2021 року у справі №359/3373/16-ц зроблено висновки про те, що з урахуванням специфіки обороту нерухомого майна володіння ним досягається без його фізичного утримання або зайняття, як це властиво для багатьох видів рухомого майна (крім бездокументарних цінних паперів, часток у статутному капіталі ТОВ, інших нематеріальних об`єктів тощо), а державна реєстрація права власності на нерухоме майно підтверджує фактичне володіння ним.
Тобто суб`єкт, за яким зареєстроване право власності, визнається фактичним володільцем нерухомого майна. При цьому державна реєстрація права власності на нерухоме майно створює спростовувану презумпцію наявності в суб`єкта і права володіння цим майном (як складової права власності).
Отже, особа, за якою зареєстроване право власності на нерухоме майно, є його володільцем. У випадку незаконного, без відповідної правової підстави заволодіння нею таким майном, право власності (включаючи права володіння, користування та розпорядження) насправді і далі належатиме іншій особі - власникові. Останній має право витребувати це майно з незаконного володіння особи, за якою воно зареєстроване на праві власності.
Тому заволодіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на нього ще не означає, що такий володілець набув право власності (права володіння, користування та розпорядження) на це майно. Власник, якого незаконно, без відповідної правової підстави, позбавили володіння нерухомим майном шляхом державної реєстрації права власності на це майно за іншою особою, не втрачає право володіння нерухомим майном. Така інша особа внаслідок державної реєстрації за нею права власності на нерухоме майно стає його фактичним володільцем (бо про неї є відповідний запис у Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно). Але не набуває право володіння на відповідне майно, бо воно, будучи складовою права власності, і далі належить власникові. Саме тому він має право витребувати своє майно від особи, яка незаконно, без відповідної правової підстави, ним заволоділа.
Отже, особа, за якою зареєстроване право власності, є володільцем нерухомого майна, але право власності (включаючи право володіння як складову права власності) може насправді належати іншій особі.
Місцевий господарський суд правомірно зазначив, якщо позивач вважає, що його право порушене тим, що право власності зареєстроване за відповідачем, то належним способом захисту є віндикаційний позов, оскільки його задоволення, тобто рішення суду про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння, є підставою для внесення відповідного запису до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно. Натомість вимоги про скасування рішень, записів про державну реєстрацію права власності на це майно за незаконним володільцем не є необхідними для ефективного відновлення його права (див., зокрема, пункт 100 постанови Великої Палати Верховного Суду від 07.11.2018 у справі № 488/5027/14-ц).
У разі задоволення позовної вимоги про витребування нерухомого майна із чужого незаконного володіння суд витребовує таке майно на користь позивача.
Таке рішення суду є підставою для внесення до Державного реєстру речових прав на нерухоме майно запису про державну реєстрацію за позивачем права власності на нерухоме майно, зареєстроване в цьому реєстрі за відповідачем.
З огляду на викладене, у разі державної реєстрації права власності за новим володільцем (відповідачем) власник, який вважає свої права порушеними, має право пред`явити позов про витребування відповідного майна.
Водночас, у цій справі позивач посилається на безпідставну реєстрація права власності за відповідачем на спірні нежилі приміщення № 9, 10, 11 (групи приміщень № 3) загальною площею 27,90 кв.м., що складає 37/1000 частини від нежилого приміщення будинку за адресою: вул. Якуба Коласа буд. 8-А .
Велика Палата Верховного Суду неодноразово звертала увагу на те, що застосування конкретного способу захисту цивільного права залежить як від змісту права чи інтересу, за захистом якого звернулася особа, так і від характеру його порушення, невизнання або оспорення. Такі право чи інтерес мають бути захищені судом у спосіб, який є ефективним, тобто таким, що відповідає змісту відповідного права чи інтересу, характеру його порушення, невизнання або оспорення та спричиненим цими діяннями наслідкам. Подібні висновки сформульовані, зокрема, у постановах Великої Палати Верховного Суду від 05 червня 2018 року у справі № 338/180/17, від 11 вересня 2018 року у справі № 905/1926/16, від 30 січня 2019 року у справі № 569/17272/15-ц, від 01 жовтня 2019 року у справі № 910/3907/18, від 02 лютого 2021 року у справі № 925/642/19 та інші.
При цьому, як правило, суб`єкт порушеного права може скористатися не будь-яким, а цілком конкретним способом захисту свого права. Такий висновок сформульований, зокрема, у постанові Великої Палати Верховного Суду від 22 серпня 2018 року у справі № 925/1265/16.
Обрання позивачем неналежного чи неефективного способу захисту своїх прав є самостійною підставою для відмови в позові (постанови Великої Палати Верховного Суду від 19.01.2021 у справі № 916/1415/19, від 02.02.2021 у справі № 925/642/19, від 15.09.2022 у справі № 910/12525/20).
Оскільки судом встановлено, що спірне нерухоме майно вибуло поза волею позивача шляхом державної реєстрації права власності за відповідачем, правильними є висновки суду про невідповідність належному способу захисту у цій справі позовних вимог про скасування рішення державного реєстратора, що не призведе до відновлення прав позивача і є неефективним, що є підставою для відмови у позові.
Таким чином, права позивача підлягають захисту шляхом звернення з позовом про витребування майна з володіння відповідача та скасування рішення державного реєстратора.
Щодо позиції відповідача про застосування строків позовної давності, колегія суддів зазначає наступне.
Як визначено ст. 256 Цивільного кодексу України, позовна давність - це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу.
За приписами ст. 257, 258 Цивільного кодексу України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки. Для окремих видів вимог законом встановлена спеціальна позовна давність, зокрема, позовна давність в один рік застосовується до вимог про стягнення неустойки (штрафу, пені).
Згідно з частиною 1 статті 261 Цивільного кодексу України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права або про особу, яка його порушила; за грошовим зобов`язаннями перебіг позовної давності починається від дня виконання зобов`язання.
При застосуванні позовної давності та наслідків її спливу (ст. 267 Цивільного кодексу України) необхідно досліджувати та встановлювати насамперед обставини про те, чи порушено право особи, про захист якого вона просить, і лише після цього - у випадку встановленого порушення, і наявності заяви сторони про застосування позовної давності - застосовувати позовну давність та наслідки її спливу.
Позовна давність застосовується лише за наявності порушеного права особи. Отже, перш ніж застосовувати позовну давність, господарський суд повинен з`ясувати та зазначити в судовому рішенні, чи порушене право або охоронюваний законом інтерес позивача, за захистом якого той звернувся до суду. У разі, коли такі право чи інтерес не порушені, суд відмовляє в позові з підстав його необґрунтованості. І лише якщо буде встановлено, що право або охоронюваний законом інтерес особи дійсно порушені, але позовна давність спливла і про це зроблено заяву іншою стороною у справі, суд відмовляє в позові у зв`язку зі спливом позовної давності - за відсутності наведених позивачем поважних причин її пропущення.
Враховуючи, що у задоволенні заявлених у даній справі позовних вимог відмовлено з підстав неналежно обраного способу захисту порушеного права, а позовна давність застосовується лише за наявності порушення прав особи, колегія суддів констатує про відсутність підстав для застосування позовної давності та наслідків її спливу.
Щодо доводів скаржника про необґрунтовану відмову у задоволенні клопотання про витребування доказів, поданого у порядку ст. 81 ГПК України, колегія суддів зазначає наступне.
Разом з позовом позивачем подано клопотання про витребування у Департаменту комунальної власності м. Києва виконавчого органу Київської міської ради (Київської міської державної адміністрації) копію листа серія та номер: 30-12/12879, виданий 08.12.2017 Регіональним відділенням Фонду державного майна України по місту Києву; копію листа серія та номер: 107/56/8161, виданий Святошинською районною в місті Києві державною адміністрацією; рішення «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва», серія та номер: 284/5096, виданий 02.12.2010 Київською міською радою.
Відмовляючи у задоволенні вказаного клопотання, суд першої інстанції виходив з наступного.
У відповідності до частин 1, 2, 4 ст. 81 ГПК України учасник справи у разі неможливості самостійно надати докази вправі подати клопотання про витребування доказів судом. Таке клопотання повинно бути подане в строк, зазначений в частинах другій та третій статті 80 цього Кодексу. Якщо таке клопотання заявлено з пропуском встановленого строку, суд залишає його без задоволення, крім випадку, коли особа, яка його подає, обґрунтує неможливість його подання у встановлений строк з причин, що не залежали від неї, У клопотанні повинно бути зазначено: 1) який доказ витребовується; 2) обставини, які може підтвердити цей доказ, або аргументи, які він може спростувати; 3) підстави, з яких випливає, що цей доказ має відповідна особа; 4) заходи, яких особа, яка подає клопотання, вжила для отримання цього доказу самостійно, докази вжиття таких заходів та (або) причини неможливості самостійного отримання цього доказу; 5) причини неможливості отримати цей доказ самостійно особою, яка подає клопотання. Якщо доказ не може бути поданий у встановлений законом строк з об`єктивних причин, учасник справи повинен про це письмово повідомити суд та зазначити: доказ, який не може бути подано; причини, з яких доказ не може бути подано у зазначений строк; докази, які підтверджують, що особа здійснила всі залежні від неї дії, спрямовані на отримання вказаного доказу.
Тобто заявляючи клопотання про витребування доказів, стороною, якою заявлено таке клопотання має бути обґрунтовано те, що заявленим до витребування доказом може бути підтверджено обставини, що входять до предмету доказування, те, що у матеріалах справи відсутні інші докази на підставі яких можливо було б встановити фактичні обставини справи, те, що стороною вживались заходи щодо їх отримання, причини неможливості самостійного вчинення зазначених дії та обставини неможливості їх подання до суду.
Однак, позивачем не доведено обставини, які можуть підтвердити відповідні докази, або аргументи, які вони можуть спростувати, судом першої інстанції правомірно відмовлено у задоволенні клопотання про витребування доказів, оскільки дане клопотання не відповідає вимогам статті 81 Господарського процесуального кодексу України. 
Як вбачається з матеріалів справи (а.с.87-88, 91), разом із відзивом на позовну заяву Київською міською радою подані:
витяг із рішення Київської міської ради від 02.12.2010 № 284/5096 «Про питання комунальної власності територіальної громади міста Києва» та
копія листа Святошинської районної в місті Києві державної адміністрації від 11.12.2020 № 107-56/8161, тобто, ті документи, які апелянт просив витребувати у Департаменту, та які враховані судом при прийнятті оскаржуваного рішення.
З огляду на викладене, посилання апелянта на відмову у задоволенні його клопотання, що порушує принципи змагальності та рівності сторін, закріплені ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та ст. 8, 13 ГПК України, на повне дослідження обставин справи та фактично обмежує можливість його права на ефективний судовий захист, спростовується наявними у справі доказами.
Наведені в апеляційній скарзі доводи фактично зводяться до переоцінки доказів та незгоди позивача з висновками суду першої інстанції про відмову в позові, а тому не дають підстав для висновку про неправильне застосування місцевим судом норм матеріального та процесуального права, яке призвело або могло призвести до неправильного вирішення справи.
З урахуванням принципів добросовісності, справедливості та розумності, місцевий господарський суд, з яким погоджується колегія суддів, дійшов вірного висновку, що вимога про скасування рішення державного реєстратора не відповідає належному способу захисту у цій справі та не призводить до відновлення прав апелянта і є неефективною.
Враховуючи вище викладене, колегія суддів вважає, що у апеляційній скарзі не наведено достатніх та переконливих доводів, на підставі яких колегія суддів могла б дійти висновку про помилковість висновків суду першої інстанції.
Доводи та міркування скаржника під час апеляційного перегляду прийнятого у справі рішення взяті судом до уваги у тій мірі, в якій вони узгоджуються з викладеним у мотивувальній частині постанови, однак не спростовують та не впливають на прийняття рішення у даному спорі, належно оцінені та обгрунтовано відхилені під час судового розгляду та апеляційного перегляду у справі, внаслідок чого у задоволенні апеляційної скарги позивача належить відмовити.
Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Доводи позивача, викладені в апеляційній скарзі, не знайшли свого підтвердження під час перегляду справи судом апеляційної інстанції.
Відповідно до ч. 1 ст. 74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
Згідно з ч. 1 ст. 77 ГПК України обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. 
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).
Статтею 276 ГПК України встановлено, що суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З огляду на вказані обставини, ґрунтуючись на матеріалах справи, доводи позивача (апелянта) суд визнає такими, що не мають суттєвого впливу на прийняття рішення у даній справі та не спростовують правильних висновків суду про відмову в позові.
Судові витрати за розгляд апеляційної скарги у зв`язку з відмовою в її задоволенні на підставі ст.129 ГПК України покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА» на рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у справі №910/4663/25 залишити без задоволення.
2. Рішення Господарського суду міста Києва від 29.07.2025 у справі №910/4663/25 залишити без змін. 
3.Витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Товариство з обмеженою відповідальністю «КІНО-КОНЦЕРТНИЙ КОМПЛЕКС БОРЩАГІВКА».
4. Матеріали справи №910/4663/25 повернути до Господарського суду міста Києва.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови підписано 13.05.2026.

Головуючий суддя І.М. Скрипка 

Судді А.І. Тищенко

А.О. Мальченко