ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 22-ц/803/5306/26 Справа № 212/1200/26 	  	Суддя у 1-й інстанції - Борис О.Н. Суддя у 2-й інстанції - Зубакова  В. П.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 квітня 2026 року м.Кривий Ріг

Справа №  212/1200/26

Дніпровський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого судді - Зубакової В.П.
суддів - Бондар Я.М., Остапенко В.О.

сторони:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,

розглянувши у спрощеному позовному провадженні, у порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, без повідомлення учасників справи, за наявними у справі матеріалами, апеляційну скаргу  позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» на ухвалу Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 24 лютого 2026 року, яка постановлена суддеюБорис О.Н. у місті Кривому Розі Дніпропетровської області та повне судове рішення складено 24 лютого 2026 року, -

В С Т А Н О В И В :

У лютому 2026 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» (надалі - ТОВ «Діджи Фінанс») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Ухвалою Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 24 лютого 2026 року позовну заяву визнано неподаною та повернуто позивачу, у зв`язку з неусуненням її недоліків, які перешкоджають відкриттю провадження у даній справі. 
В апеляційній скарзі позивач ТОВ «Діджи Фінанс» просить скасувати ухвалу суду та направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції, вирішивши питання про розподіл судових витрат.
Апеляційна скарга мотивована тим, що обов`язок встановлення зареєстрованого місця проживання відповідача покладено на суд, відповідно до вище перелічених норм ЦПК України. Позивач не має можливості, передбаченої чинним законодавством, перевірити місце реєстрації відповідача, його обов`язком є надання до суду останньої відомої адреси реєстрації, й такий обов`язок позивачем виконано і зазначено у позові останню відому адресу реєстрації місця проживання відповідача ОСОБА_1 : АДРЕСА_1 . 
Зазначає, що у зв`язку з тим, що місце реєстрації відповідача знаходиться на тимчасово окупованій території, де відділення АТ «УКРПОШТА» тимчасово не функціонують, та ОСОБА_1 не має зареєстрованого електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд», направлення кореспонденції на його адресу позивачем не здійснювалося.
Відзив на апеляційну скаргу не подано.
Справа розглядається без повідомлення учасників справи, в порядку ч. 13 ст. 7, ч. 2 ст. 369 ЦПК України, оскільки оскаржується ухвала суду, зазначена у п. 6 ч. 1 ст. 353 ЦПК України.
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши законність і обґрунтованість ухвали суду в межах заявлених вимог та доводів апеляційної скарги, за наявними матеріалами справи, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню з наступних підстав.
Залишаючи без руху позовну заяву ТОВ «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором суд першої інстанції виходив з того, що позов подано з порушенням вимог ч.1 ст. 177 ЦПК України та, з огляду на отриману інформацію з Єдиного державного демографічного реєстру, суд позбавлений можливості перевірити інформацію про місце проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , а тому вважав за необхідне залишити позовну заяву без руху та надати позивачу строк для надання інформації про зареєстроване місце проживання відповідача, із поданням доказів на підтвердження такої інформації, а також надання доказів відправлення поданих до суду документів відповідачу.
Повертаючи позовну заяву, суд першої інстанції виходив з того, що позивач не виконав вимоги ухвали суду про усунення недоліків.
Проте, погодитися з такими висновками суду не можна з наступних підстав.
Відповідно до статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Європейський суд з прав людини наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух.
Разом з тим, не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але й реальним.
Частиною 1 статті 8 Конституції України передбачено, що в України визнається і діє принцип верховенства права, а статтею 129 Конституції України визначено, що однією із засад судочинства є рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Ці засади є конституційними гарантіями права на судовий захист.
Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) наголошує на тому, що право на доступ до суду має бути ефективним. Реалізуючи пункт 1 статті 6 Конвенції, кожна держава-учасниця Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, зміст яких - не допустити судовий процес у безладний рух. Разом із тим не повинно бути занадто формального ставлення до передбачених законом вимог, так як доступ до правосуддя повинен бути не лише фактичним, але і реальним (§59 рішення ЄСПЛ у справі «De Geouffre de la Pradelle v. France» від 16.12.1992, заява №12964/87).
Процесуальний порядок провадження у цивільних справах визначається ЦПК України та іншими законами України, якими встановлюється зміст, форма, умови реалізації процесуальних прав і обов`язків суб`єктів цивільно-процесуальних правовідносин та їх гарантій. Кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Право на звернення особи до суду є її абсолютним правом.
Захист порушених прав, свобод чи інтересів реалізується через врегульовану процесуальним законом можливість пред`явити до суду позовну заяву, заяву в порядку окремого провадження, яка є процесуальною формою звернення за захистом порушеного права.
При цьому, право кожної особи на звернення до суду за захистом порушених прав, свобод чи інтересів слід розуміти у праві такої особи на подання відповідних документів та доказів, певне обґрунтування позовних вимог у тій мірі, в якій вона вважає за необхідне, оскільки одним із визначальних принципів цивільного судочинства є диспозитивність, який передбачає, що суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, а особа, яка бере участь у справі, розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Відповідно до ч.1 ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Частиною першою статті 13 ЦПК України визначено, що суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Відповідно до частин 1 та 2 статті 185 ЦПК України суддя, встановивши, що позовну заяву подано без додержання вимог, викладених у статтях 175 і 177 цього Кодексу, або не сплачено судовий збір, постановляє ухвалу, в якій зазначаються підстави залишення заяви без руху, про що повідомляє позивача і надає йому строк для усунення недоліків, який не може перевищувати десяти днів з дня отримання позивачем ухвали.
Частиною 3 статті 185 ЦПК України, визначено, що якщо позивач відповідно до ухвали суду у встановлений строк виконає вимоги, визначені статтями 175 і 177 цього Кодексу, сплатить суму судового збору, позовна заява вважається поданою в день первісного її подання до суду. Якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Вимоги до форми і змісту позовної заяви встановлені статтею 175 ЦПК України.
Так, зокрема, пунктом 2 частини третьої статті 175 ЦПК України визначено, що позовна заява повинна містити: повне найменування (для юридичних осіб) або ім`я (прізвище, ім`я та по батькові для фізичних осіб) сторін та інших учасників справи, їх місцезнаходження (для юридичних осіб) або місце проживання чи перебування (для фізичних осіб), поштовий індекс, ідентифікаційний код юридичної особи в Єдиному державному реєстрі підприємств і організацій України (для юридичних осіб, зареєстрованих за законодавством України), а також реєстраційний номер облікової картки платника податків (для фізичних осіб) за його наявності або номер і серію паспорта для фізичних осіб громадян України (якщо такі відомості позивачу відомі), відомі номери засобів зв`язку, офіційної електронної адреси та адреси електронної пошти.
Пунктом 5 частини третьої статті 175 ЦПК України передбачено, що позовна заява повинна містити виклад обставин, якими позивач обгрунтовує свої вимоги; зазначення доказів, що підтверджують вказані обставини.
Перелік документів, що додаються до позовної заяви, визначений статтею 177 ЦПК України.
Так, зокрема, частиною п`ятою статті 177 ЦПК України, на яку суд першої інстанції посилався в обгрунтування підстав для залишення позовної заяви без руху, передбачено, що позивач зобов`язаний додати до позовної заяви всі наявні в нього докази, що підтверджують обставини, на яких грунтуються позовні вимоги.
При цьому, вимоги до найменування сторін визначені наведеним вище пунктом 2 частини третьої статті 175 ЦПК України, а тому помилковим є висновок суду першої інстанції про обов`язок позивача долучити докази щодо місця проживання відповідача.
Наведене узгоджується з вимогою закону, яка міститься у ч.1 ст. 187 ЦПК України, про обов`язок суду при надходженні позовної заяви перевірити інформацію про зареєстроване місце проживання відповідача.
Так, зокрема, абзацом 2 частини першої статті 187 ЦПК України визначено, що якщо відповідачем вказана фізична особа, яка не має статусу підприємця, суд відкриває провадження не пізніше наступного дня з дня отримання судом у порядку, передбаченому частиною восьмою цієї статті, інформації про зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи відповідача.
Згідно з ч.8 ст.187 ЦПК України, суддя з метою визначення підсудності може також користуватися даними Єдиного державного демографічного реєстру.
Частиною дев`ятою статті 187 ЦПК України визначено, що якщо за результатами отриманої судом інформації буде встановлено, що справа не підсудна цьому суду, суд надсилає справу за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 цього Кодексу.
Частиною десятою статті 187 ЦПК України передбачено, що якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі. Подальший виклик такої особи як відповідача у справі здійснюється через оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України.
Аналіз наведених вище норм процесуального права дає підстави для висновку, що залишення позовної заяви без руху та подальше повернення позовної заяви позивачеві із вказаних в оскаржуваній ухвалі підстав законом не передбачено, оскільки у разі встановлення непідсудності справи цьому суду, суд надсилає її за підсудністю в порядку, встановленому статтею 31 ЦПК України, а у разі, якщо отримана судом інформація не дає можливості встановити зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання (перебування) фізичної особи, суд вирішує питання про відкриття провадження у справі.
Щодо посилання суду першої інстанції на подання позову з порушенням вимог ч.1 ст. 177 ЦПК України, якою передбачено, що у разі подання до суду позовної заяви та документів, що додаються до неї в електронній формі, позивач зобов`язаний додати до позовної заяви доказ надсилання листом з описом вкладення іншим учасникам справи копій поданих до суду документів, колегія суддів зазначає наступне.
Встановлено, що останньою відомо мою адресою реєстрації відповідача ОСОБА_1 є: АДРЕСА_1 .
Територія міста Бахмут Бахмутської міської територіальної громади з 24.02.2022 року віднесена до території активних бойових дій, відповідно до Переліку територій, на яких ведуться (велися) бойові дії або тимчасово окупованих російською федерацією, затвердженого наказом Міністерством з питань реінтеграції тимчасово окупованих територій України від 22.12.2022 року № 309, а з 12.12.2023 року віднесена до тимчасово окупованих територій України.
Тобто, та обставина, що відділення АТ «УКРПОШТА» тимчасово не функціонують у місті Бахмуті Донецької області є загальновідомим фактом і направлення поштової кореспонденції за адресою реєстрації відповідача є неможливим, а тому вимога суду щодо дотримання позивачем вимог ч.1 ст. 177 ЦПК України не може бути виконана. 
При цьому, ОСОБА_1 не має зареєстрованого електронного кабінету у підсистемі «Електронний суд», у зв`язку з чим копія позовної заяви не може бути вручена останньому і за допомогою даного сервісу.
Отже, з огляду на викладене вище у сукупності, наведені в апеляційній скарзі доводи є суттєвими та дають підстави вважати, що суд першої інстанції допустив надмірний формалізм, повернувши позовну заяву, чим фактично позбавив позивача права на доступ до правосуддя. 
Колегія суддів наголошує, що надмірний формалізм у трактуванні процесуального законодавства визнається неправомірним обмеженням права на доступ до суду як елемента права на справедливий суд згідно зі статтею 6 Конвенції.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням норм процесуального права, що є підставною для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно ст. 374 ч.1 п. 6 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати ухвалу, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направити справу для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Згідно ст. 379 ч.1 п. 4 ЦПК України підставами для скасування ухвали суду, що перешкоджає подальшому провадженню у справі, і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції порушення норм процесуального права чи неправильне застосування норм матеріального права, які призвели до постановлення помилкової ухвали.
Враховуючи, що передача справи для продовження розгляду не є остаточним вирішенням спору по суті, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Такий висновок узгоджується з правовим висновком Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеним у постанові від 18.05.2020 у справі №530/1731/16-ц.
Керуючись ст.ст. 367, 374, п. 4 ч. 1 ст. 379, ст.ст. 381, 382 ЦПК України,  суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу позивача Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» - задовольнити.
Ухвалу Покровського районного суду міста Кривого Рогу від 24 лютого 2026 року скасувати та направити матеріал за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Діджи Фінанс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором до Покровського районного суду міста Кривого Рогу для продовження розгляду та для вирішення питання відповідно до вимог ЦПК України.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття та оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Повне судове рішення складено 27 квітня 2026 року.

Головуючий: 

Судді: