ЧУГУЇВСЬКИЙ МІСЬКИЙ СУД ХАРКІВСЬКОЇ ОБЛАСТІ
__________________________________________________________________________
	Справа № 636/2365/24  Провадження 1-кп/636/533/26	

ВИРОК
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
28 квітня 2026 року Чугуївський міський суд Харківської області у складі: головуючого – судді ОСОБА_1 , за участю секретаря судового засідання – ОСОБА_2 , прокурорів – ОСОБА_3 та ОСОБА_4 , захисника обвинуваченого – адвоката ОСОБА_5 , потерпілих ОСОБА_6 та ОСОБА_7 , розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду м. Чугуїв кримінальне провадження № 12023000000001511, внесене до Єдиного реєстру досудових розслідувань 21 серпня 2026 року за обвинуваченням,
ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , який народився в РФ, м. Оренбург, громадянин РФ, зареєстрований в АДРЕСА_1 , фактично проживає за адресами: АДРЕСА_2 та АДРЕСА_3 , раніше не судимого,
у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України,
встановив:
ОСОБА_8 , вчинив кримінальне правопорушення - злочини за встановлених, в судовому засіданні, обставин.
Так,  ОСОБА_8 , будучи учасником не передбаченого законом збройного формування «Луганська народна республіка», перебуваючи на посаді так званого «старшого оперуповноваженого управління по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Міністерства внутрішніх справ Луганської народної республіки» разом з іншими невстановленими на цей час учасниками не передбаченого законом збройного формування «Луганська народна республіка», а також з невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ та Особою 1 - відповідальною особою за організацію охорони осіб, які незаконно утримувалися на території ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод», вчиняли спільні та злагоджених дій, зокрема направлені на жорстоке поводження з цивільним населенням.
5 червня 2022 року в період часу з 20 год. 00 хв. по 22 год. 00 хв., (точного часу встановити не виявилось можливим, але не раніше 20 годин 00 хвилин) після свавільного затримання представниками збройних сил та нзф рф цивільних осіб - громадян України: ОСОБА_6 та ОСОБА_7 на території власного домоволодіння за адресрою: АДРЕСА_4 , останніх окремо друг від друга доставлено на територію ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод», який розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, місто Вовчанськ, вулиця Пушкіна, будинок 2.
ОСОБА_8 , знаючи про заборону вчиняти акти насильства стосовно цивільних осіб, зокрема завдання каліцтва, жорстке поводження й тортури, наругу над людською гідністю, зокрема образливе та принизливе поводження, протиправно, в порушення вищезазначених вимог міжнародного гуманітарного права, усвідомлюючи суспільно-небезпечний характер своїх дій, передбачаючи їх суспільно-небезпечні наслідки, разом із невстановленими військовослужбовцями РФ, продовжуючи реалізовувати спільний умисел, направлений на здійснення фізичного та психічного примусу стосовно цивільних осіб, утримували ОСОБА_7 проти його волі у так званих камерних приміщеннях розташованих на другому та третьому поверхах приміщення ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод», що розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, місто Вовчанськ, вулиця Пушкіна, будинок 2.
Крім того, 5 червня 2022 року (точного часу в ході досудового розслідування не встановлено) ОСОБА_6 , всупереч її волі примусово помістили до складського приміщення розташованого на території ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод», який розташований за вищевказаною адресою, де останню утримували в нелюдських умовах протягом двох діб, а пізніше її перемістили до так званої «жіночої камери», яка знаходилась на другому поверсі ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод».
В період із 5 червня по 10 вересня 2022 року (більш точний час та дату досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_8 з метою отримання від потерпілого ОСОБА_7 необхідних свідчень щодо місцезнаходження ОСОБА_6 , діючи умисно, в складі групи осіб, спільно із невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ, користуючись беззахисним станом потерпілого та відсутністю у нього можливості до самозахисту, щоразу, перебуваючи на третьому поверсі приміщення ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод», що розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, місто Вовчанськ, вулиця Пушкіна, будинок 2, зв`язував руки останньому, садивши його на стілець і примотавши ноги до ніжок стільця, вчиняв, не менш 8 разів, упродовж понад годину часу щоразу, жорстоке поводження, яке виражалося у застосуванні електричного струму за допомогою невстановленого досудовим розслідуванням електричного засобу. Щоразу ОСОБА_8 одягав потерпілому на пальці рук та ніг, на мочки вух електричні дроти, через які періодично, упродовж тривалого часу, подавав струм, унаслідок чого заподіяв потерпілому сильний фізичний біль та страждання.
Окрім цього, ОСОБА_8 після застосування електричного струму, діючи групою осіб, безпричинно наносив потерпілому ОСОБА_7 спеціальним засобом – гумовим кийком численні удари по ногам та, діючи щоразу вкрай образливо, принижував потерпілого з мотивів національної дискримінації та упередженості до української нації, що супроводжувалось нецензурною лайкою, чим заподіяв потерпілому сильний фізичний біль та психологічні (моральні) страждання.
У подальшому ОСОБА_7 було звільнено з незаконного тимчасового місця утримання лише 10 вересня 2022 року, після деокупації міста Вовчанськ Харківської області. 
6 червня 2022 року, у невстановлений досудовим розслідуванням час, ОСОБА_8 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб, спільно з невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ та з Особою 1, а також деякими невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ, почали здійснювати конвоювання потерпілої ОСОБА_6 із складського приміщення, де її утримували, до так званої «катівні», яка знаходилась на третьому поверсі приміщення заводу ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод», що розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, місто Вовчанськ, вулиця Пушкіна, будинок 2, з метою проведення допиту потерпілої невстановленими представниками ФСБ РФ.
Під час спільного конвоювання ОСОБА_8 та Особою 1, у них виник умисел на жорстоке, образливе та принизливе ставлення до потерпілої ОСОБА_6 .
Так, ОСОБА_8 , будучи обізнаним із законами та звичаями війни, передбаченими та закріпленими в положеннях міжнародного законодавства, реалізуючи злочинний умисел направлений на жорстоке, образливе та принижуюче ставлення до потерпілої ОСОБА_6 , розуміючи, що вона є цивільною особа та не приймає участі у бойових діях, у якої відсутня будь-яка зброя, в порушення вимог ст. 27, 29, 31, 32, 147 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949, ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 08.06.1977, з метою отримання відомостей щодо місця знаходження її сина ОСОБА_6 , з відома Особи 1 застосував до останньої психологічний тиск, який виразився у направленні в її сторону невстановленого досудовим розслідуванням предмету схожого на бойову нарізну вогнепальну зброю системи Калашникова та висловлення погроз вбивства, які потерпіла сприймала як реальну загрозу своєму життю.
Також ОСОБА_8 , продовжуючи протиправну діяльність, діючи умисно, за попередньою змовою із Особою 1, з метою підтвердження своїх погроз на адресу ОСОБА_6 , здійснив постріл у повітря із пістолета невстановленого зразку біля її голови, при цьому продовжував висловлювати погрози вбивством, тим самим спричинив потерпілій ОСОБА_6 психологічні (моральні) страждання.
Продовжуючи противоправну діяльність, ОСОБА_8 , діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб спільно із Особою 1 та іншими невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ, будучи озброєними пістолетами невстановленого зразку та невстановленою досудовим розслідуванням бойовою нарізною вогнепальною зброєю системи Калашникова, завели потерпілу ОСОБА_6 до кімнати, так званої «катівні», що розташована на третьому поверсі ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод», за адресою: Харківська область, Чугуївський район, місто Вовчанськ, вулиця Пушкіна, будинок 2.
Знаходячись у вказаній кімнаті ОСОБА_8 спільно із невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ посадили ОСОБА_6 на стілець, зав`язали їй руки та вимагали надати інформацію про сина. Надалі, з метою отримання інформації про місцезнаходження її сина ОСОБА_6 , ОСОБА_8 діючи умисно, за попередньою змовою групою осіб із Особою 1 та невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ, принижував потерпілу з мотивів національної дискримінації та упередженості до української нації, що супроводжувалось нецензурною лайкою, погрожував її розстрілом та її близьких родичів, а також погрожував їй катуванням електричним струмом.
Продовжуючи свій злочинний умисел, спрямований на отримання відомостей щодо місця знаходження її сина - ОСОБА_6 , ОСОБА_8 перебуваючи у вказаній вище кімнаті, діючи умисно, в порушення вимог ст. 27, 29, 31, 32, 147 Конвенції «Про захист цивільного населення під час війни» від 12.08.1949, ч. 2 ст. 75 Додаткового протоколу до Женевських конвенцій від 12.08.1949, що стосується захисту жертв міжнародних збройних конфліктів (Протокол І), від 08.06.1977, наніс один удар тупим предметом невстановленого зразку вогнепальної зброї в задню потиличну частину голови ОСОБА_6 , від якого остання впала на підлогу та втратила свідомість, внаслідок чого потерпілій ОСОБА_6 спричинено сильний фізичний біль.
У цей час Особа 1, діючи умисно та злагоджено, за попередньою змовою групою осіб спільно з ОСОБА_8 та іншими невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ, будучи озброєним предметом, схожим на бойову нарізну вогнепальну зброю системи Калашникова стояв за дверима вказаної кімнати – так званої «катівні», де знаходилась потерпіла ОСОБА_6 , перешкоджаючи останній у можливості покинути вказане приміщення.
У результаті спільних дій ОСОБА_8 та Особи 1, та інших невстановлених військовослужбовців ЗС РФ, потерпілій ОСОБА_6 спричинено сильний фізичний біль та психологічні (моральні) страждання.
Після двох тижнів незаконного утримання на території заводу ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод», що розташований за адресою: Харківська область, Чугуївський район, місто Вовчанськ, вулиця Пушкіна, будинок 2, потерпілу ОСОБА_6 не пізніше 20 червня 2022 року звільнено з місця незаконного утримання.
Відповідно до ч. 2 ст. 7 КПК України, зміст та форма кримінального провадження за відсутності підозрюваного або обвинуваченого (in absentia) повинні відповідати загальним засадам кримінального провадження, зазначеним у частині першій цієї статті, з урахуванням особливостей, встановлених законом.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження, суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження, з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом.
Щодо обґрунтування здійснення стороною обвинувачення всіх можливих передбачених законом заходів щодо дотримання прав підозрюваного чи обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя, суд виходить з наступного.
Обвинувачений ОСОБА_8 належним чином повідомлявся судом у встановленому законом порядку про час та місце розгляду даного кримінального провадження відносно нього, проте в судові засідання не з`являвся, про причини неявки суд не повідомляв.
Ухвалою Чугуївського міського суду Харківської області 12.09.2024 кримінальне провадження відносно ОСОБА_8 , обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, визначено здійснювати в порядку спеціального судового провадження, відповідно до ст. 323 КПК України, у відсутність обвинуваченого (in absentia).
Розгляд кримінального провадження за відсутності обвинуваченого (in absentia) відповідає загальним засадам кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених законом, та не суперечить прецедентній практиці Європейського суду з прав людини, згідно з рішенням якого від 24 травня 2007 року у справі «Да Лус Домингеш Ферейра проти Бельгії» судове засідання за відсутності підсудного не суперечить вимогам ст. 6 Конвенції, якщо останній зможе згодом домогтися нового судового рішення за його участю, в якому містилася б оцінка висунутих проти нього обвинувачень за фактичними і юридичними обставинами справи.
ОСОБА_8 , будучи належним чином повідомленим про розгляд кримінального провадження відповідно до вимог ст. 323 КПК України, шляхом опублікування повісток про виклик на офіційному сайті Чугуївського міського суду Харківської області, Офісу Генерального прокурора і в газеті «Урядовий кур`єр», у судові засідання не з`являвся, що не перешкоджає розгляду кримінального провадження при здійсненні спеціального судового провадження.
Таким чином під час судового розгляду, стороною обвинувачення було використано всі надані законом можливості для дотримання прав обвинуваченого (зокрема, права на захист, на доступ до правосуддя).
Стороні захисту було надано достатньо часу для належного забезпечення права на захист обвинуваченого, судовий розгляд відбувався тривалий час, протягом якого обвинувачений у встановленому порядку викликався до суду.
Кримінальне провадження здійснювалось з обов`язковою участю захисника.
Суд вважає, що наявні у справі документи свідчать про обізнаність ОСОБА_8 про розпочате кримінальне провадження та ухилення від здійснення свого права постати перед українським судом за діяння, вчинені на території суверенної України.
Ухилення обвинуваченого від правосуддя суд розцінює як реалізацію останнім його невід`ємного права на свободу від самозвинувачення чи самовикриття (п/п «§» п. 3 ст. 14 Міжнародного пакту про громадянські і політичні права, ст. 63 Конституції України), як одну з ключових гарантій презумпції невинуватості. Вказані висновки ґрунтуються і на правовій позиції Європейського суду з прав людини (справа «Колоцца проти Італії» від 12 лютого 1985 року, «Шомоді проти Італії» від 18 травня 2004 року та ін.), за якою суд при розгляді справи в порядку спеціального судового провадження зобов`язаний обґрунтувати, чи були здійснені всі можливі, передбачені законом, заходи щодо дотримання прав обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя.
Зважаючи на специфіку спеціального судового провадження (ч. З ст. 323 КПК України), суд, зберігаючи неупередженість та безсторонність, надає особливого значення охороні прав та законних інтересів обвинуваченого як учасника кримінального провадження, яке відбувається за його відсутності, забезпеченню повного та неупередженого судового розгляду з тим, щоб до обвинуваченого була застосована належна правова процедура в контексті приписів ст. 2 КПК України з дотриманням всіх загальних засад кримінального провадження з урахуванням особливостей, встановлених виключно законом. Ці особливості вимагають від суду прискіпливої оцінки кожного поданого доказу обвинувачення, відтак поріг вимогливості до доказування у даному випадку має бути підвищений.
Враховуючи, що у кримінальному провадженні здійснювалося спеціальне досудове розслідування та спеціальне судове провадження (in absentia), судом досліджено, чи були здійснені стороною обвинувачення всі можливі передбачені законом заходи щодо дотримання прав ОСОБА_8 , як підозрюваного та обвинуваченого на захист та доступ до правосуддя з урахуванням встановлених законом особливостей такого провадження, в результаті судом встановлено наступне.
Відповідно до ст. ст. 84-85 КПК України, доказами у кримінальному провадженні є фактичні дані, отримані у передбаченому цим Кодексом порядку, на підставі яких слідчий, прокурор, слідчий суддя і суд встановлюють наявність чи відсутність фактів та обставини, що мають значення для кримінального провадження та підлягають доказуванню.
Суд, провівши розгляд в межах висунутого обвинувачення у відповідності до положень ч. 1 ст. 337 КПК України, дослідивши докази сторони обвинувачення, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, приходить до висновку про доведеність винуватості ОСОБА_8 , у вчиненні інкримінованого йому кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, за встановлених судом обставин, яка підтверджується сукупністю зібраних доказів, досліджених та перевірених в судовому засіданні.
Так, допитаний в судовому засіданні потерпілий ОСОБА_7 пояснив суду, що 5 червня 2022 року в період часу з 20 год. 00 хв. по 22 год. 00 хв., чотири військовослужбовці ЗС РФ на двох транспортних засобах білого кольору, на яких наявні маркування у вигляді літери «Z», які розміщені на капоті та передніх дверях, без державних номерних знаків, прибули за адресою них, а саме за адресою: АДРЕСА_4 . Ці чотири військовослужбовці ЗС РФ озброєні автоматами Калашникова, проникли до будинку та почали проводити обшук житла, шукаючи при цьому ОСОБА_6 , не пояснюючи причин. Під час проведення обшуку вони не були задоволені наданою ОСОБА_7 відповіддю щодо місцезнаходження ОСОБА_6 , а тому йому завдали не менше 3 ударів руками в область поясниці та 2 ударів ногами в область стегна, а також завдали вдар прикладом автомату по голові. Останні висловлювали погрози фізичної розправи над ОСОБА_9 та над її матір`ю ОСОБА_10 , яка є особою з інвалідністю, а також над ОСОБА_7 , демонструючи їм автомати Калашникова. Після цього, невстановлені військовослужбовці ЗС РФ надягнули шапки на обличчя ОСОБА_7 та ОСОБА_6 вивезли останніх до захопленої будівлі прокуратури Вовчанського району та Вовчанського районного суду Харківської області, а у подальшому ОСОБА_7 окреме від ОСОБА_6 доставили на територію ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод» де утримували приблизно до 10 вересня 2022 року (більш точну дату не встановлено), а його тітку ОСОБА_6 приблизно до 20 червня 2022 року.
Також ОСОБА_7 пояснив суду, що в період із 5 червня по 10 вересня 2022 року ОСОБА_8 , який мав позивний ДОК був з ЛРН, там він був «старшим оперуповноваженим управління по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Міністерства внутрішніх справ Луганської народної республіки» (повні анкетні дані та посаду дізнався на досудовому розслідуванні). Він підпорядковувався ОСОБА_11 , який був старший на заводі і відповідав за охорону осіб, які незаконно утримувалися на території ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод» в так званих камерах. Всі дії ОСОБА_8 щодо осіб (бранців) погоджував з ОСОБА_11 , вони діяли спільно і злагоджено між собою та разом з іншими особами ЗС РФ. А самими головними були представники ФСБ РФ. Всі їм підпорядковувалися. 
Водночас ОСОБА_7 пояснив суду, що на допитах обличчя ДОКА, він же ОСОБА_8 , не бачив, але чув його голос, який запам`ятав дуже добре. Одного разу після чергового допиту коли його принесли до камери і ОСОБА_7 було дуже погано покликали лікаря. Прийшла особа з позивним ДОК без маски, ОСОБА_7 запам`ятав його обличчя, оскільки коли ця людина почала розмовляти з ОСОБА_7 останній почув знайомий голос, а саме голос цієї людини він чув і запам`ятав коли його катували струмом і били резиновою палкою, цим голосом звучала ненормативна лексика в його адресу, цим голосом звучали питання про місце знаходження його брата ОСОБА_6 . А тому він запам`ятав цю людину і на слідстві зміг його упізнати на фото серед інших зображень інших осіб.
Крім того, потерпілий пояснив суду, що в період із 5 червня по 10 вересня 2022 року «допити» проводились на третьому поверсі приміщення ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод» у так званих кімнатах – допросних, катівнях. ОСОБА_8 під час так званих допитах перебував постійно, він зв`язував руки, садив на стілець і примотував ноги ОСОБА_7 до ніжок стільця, одягав на пальці рук та ніг, на мочки вух електричні дроти, через які подавав струм. При цьому ставивши питання ОСОБА_7 про щодо місцезнаходження ОСОБА_6 . Також ОСОБА_7 повідомив суду, що ОСОБА_8 та інші присутні при допитах били його гумовим кийком наносячи численні удари по ногам, ОСОБА_8 принижував потерпілого нецензурною лайкою показуючи свою упередженість до української нації. Все це завдавало ОСОБА_7 сильний фізичний біль та психологічні страждання.
Також ОСОБА_7 повідомив суду, що таких допитів, які проводив ОСОБА_8 із застосуванням тортур було понад 8 штук, тривалість їх була понад годину. Після таких допитів його приносили до камери. 
Також повідомив суду, що одночасно з ним за стіною сиділа його тітка ОСОБА_6 . З нею він спілкувався через тріщину в стіні між камерами. Останній розповідав про тортури, які вчинялись до нього, а вона розповідала, що відбувалось з нею. Також через цю тріщину в стені між камер вона чула, що відбувалась з ОСОБА_7 в камері.
Допитана в судовому засіданні потерпіла ОСОБА_6 пояснила, що 5 червня 2022 року, після затримання, її примусово помістили до складського приміщення розташованого на території ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод», де її утримували в нелюдських умовах протягом двох діб, а пізніше її перемістили до так званої «жіночої камери», яка знаходилась на другому поверсі ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод».
За час перебування на заводі дізналась, що ОСОБА_12 (на досудовому розслідування дізналась, що він ОСОБА_11 ) був старший на заводі і відповідав за охорону осіб, які незаконно утримувалися на території ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод» в так званих камерах, а ОСОБА_8 (на слідстві дізналась його дані) мав позивний ДОК, він був з ЛРН там він був «старшим оперуповноваженим управління по боротьбі з незаконним обігом наркотиків Міністерства внутрішніх справ Луганської народної республіки», він підпорядковувався ОСОБА_11 , всі дії ОСОБА_8 щодо осіб (бранців) погоджував з ОСОБА_11 та вчиняв з його відомо та дозволу, а також дії вони вчиняли спільно і злагоджено разом між собою та з іншими особами ЗС РФ. А самими головними були представники ФСБ РФ. Всі їм підпорядковувалися. 
6 червня 2022 року, ОСОБА_8 з невстановленими військовослужбовцями ЗС РФ та з ОСОБА_11 здійснювати конвоювання потерпілої ОСОБА_6 із складського приміщення, до так званої «катівні», яка знаходилась на третьому поверсі приміщення заводу ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод» для проведення допиту її представниками ФСБ РФ. Під час так званого конвоювання останні накинули ОСОБА_6 капюшон на голову не зав`язуючи їй очі, а тому остання мала можливість бачити їх обличчя на яких не були вдягнуті маски, а також бачила всі їх злагодженні дії щодо неї. Потерпіла пояснила суду, що тому запам`ятала їх обличчя. 
Так, як пояснила потерпіла ОСОБА_6 , під час конвоювання ОСОБА_8 з відома ОСОБА_11 почав наводити в неї автомат Калашникова погрожував їй вбивством, а після чого на підтвердження своїх погроз здійснив постріл у повітря із пістолета біля її голови та продовжив погрожувати їй вбивством. ОСОБА_6 пояснила суду, що ОСОБА_11 мав можливість зупинити такі дії ОСОБА_8 , але цього не зробив, а навпаки його підтримував та дозволяв це робити відносно неї, що свідчить про те, що їх дії були узгодженні між собою.
Далі ОСОБА_8 спільно із ОСОБА_11 завели ОСОБА_6 до кімнати, так званої «катівні» на третьому поверсі ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод», де ОСОБА_8 посадили ОСОБА_6 на стілець, ОСОБА_8 зав`язав їй руки та вимагав надати інформацію про сина. ОСОБА_8 під час допиту постійно принижував ОСОБА_6 за її українську позицію, ображав нецензурною лайкою, погрожував її розстрілом та її близьких родичів, а також погрожував їй катуванням електричним струмом. 
Під час допиту ОСОБА_6 будучи з відкритими очима (очі їй не обмежували) ОСОБА_8 , який був з відкритим обличчям, а представники ФСБ були у масках, постійно ставили питання про стосовно місцезнаходження ОСОБА_6 , тобто де її син. ОСОБА_6 пояснювала їм, що не знає де син, а після того як в черговий раз ОСОБА_8 не сподобалась надана відповідь, наніс один удар тупим предметом вогнепальної зброї в задню потиличну частину голови, від якого ОСОБА_6 , впала на підлогу та втратила свідомість. У цей час ОСОБА_11 стояв за дверима перешкоджаючи останній у можливості покинути вказане приміщення. Саме побиття її він разом з ОСОБА_8 відтягли її до так званої камери. 
Водночас ОСОБА_6 пояснила, що у судній камері на другому поверсі одночасно утримувався і її племінник ОСОБА_7 . З урахуванням того, що між камерами у стені була тріщина, вона мала можливість спілкуватися з ОСОБА_7 , який розповідав та тортури, які застосувалися до нього, а також чула, що відбувалась у них камері, у такий спосіб дізналась, що після одного із так званих допитів її племінника принесли безтями і йому викликали лікаря з позивним ДОК. У подальшому від племінника дізналась, що його неодноразово катував ДОК – ОСОБА_8 , таким чином підтвердивши покази у суді ОСОБА_7 .
Допитаний в судовому засіданні свідок ОСОБА_13 пояснив, що працює на посаді голови правління ПРаT «Вовчанський агрегатний завод» за адресою: Харківська область, м. Вовчанськ. вул. Пушкіна, будинок 2. На заводі з 24.02.2022 незаконно утримувались місцеві люди у так званій тюрми, людей туди доставляли військовослужбовці РФ та незаконні збройні формування. Особи які там утримувалися піддавалися тортурам, а саме до них вчинялись фізичне та психологічне насилля. На території заводу знаходилось військовослужбовців РФ.
Допитаний свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що ОСОБА_6 є його мамою, а ОСОБА_7 є його братом. Знає, що військовослужбовці ЗС РФ їх затримали 5 червня 2022 року в період часу з 20 год. 00 хв. по 22 год. 00 хв. за місцем їх мешкання за адресою: АДРЕСА_4 , а у подальшому доставили на територію ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод», де утримували значний проміжок часу. Як йому відомо зі слів рідних, підставою їх затримання стало те, що його шукали представники ЗС РФ.
Зі слів ОСОБА_7 знає, що під час перебування його у полоні з боку ДОКА – представник ЛРН, на далі дізнався про те, що він ОСОБА_8 вчинялося фізичне насильство та катування. Він катував його брата ОСОБА_7 струмом, бив гумовим кийком, принижував нецензурною лайкою.
Також свідок ОСОБА_6 пояснив суду, що зі слів своєї матері ОСОБА_6 йому відомо, що саме ОСОБА_8 катував її матір, а саме він стріляв з пістолета їх біля голови погрожуючи її розстрілом, а також вдарив автоматом по голові, від вдару вона впала та втратила свідомість. 
Поряд з цим, свідок ОСОБА_6 зазначив, що головним у так звані тюрмі був ОСОБА_12 – у подальшому дізнався, що це ОСОБА_11 , йому підпорядковувався ОСОБА_8 і все там з ним погоджувалось.
Крім того, вина ОСОБА_8 підтверджується наступними дослідженими у судовому засіданні письмовими доказами:
— відповіддю Міністерства оборони України щодо військової частини НОМЕР_1 , з якої вбачається, що станом на 29.03.2022 на території міста Вовчанська перебували військовослужбовці збройних сил РФ, що підтверджує факт окупації міста;
— відповіддю Служби зовнішньої розвідки України, з якої вбачається, що на території міста Вовчанська перебували військовослужбовці збройних сил РФ та мало місце скупчення військової техніки, що також підтверджує факт окупації міста;
— заявою ОСОБА_13 , голови правління ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод», якою надано дозвіл на проведення огляду;
— протоколом огляду місця події від 27.09.2023, яким зафіксовано місця тримання осіб (камери), місця проведення допитів (кімнати катувань), а також виявлено відомості про перебування представників НЗФ «ЛНР»;
— протоколом огляду місця події від 27.09.2022, яким зафіксовано місця тримання осіб (камери), місця проведення допитів (кімнати катувань) та виявлено відомості про перебування представників НЗФ «ЛНР»;
— протоколом огляду місця події від 28.09.2022 та фототаблицею до нього, якими зафіксовано будівлю, у якій було організовано місце тримання осіб (камери) та проведення допитів (катівню), а також виявлено записи про осіб, які там утримувалися;
— протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілого ОСОБА_7 , відповідно до якого він упізнав ОСОБА_8 як особу, яка здійснювала щодо нього катування та побиття під час утримання у полоні;
— протоколом проведення слідчого експерименту за участю потерпілого ОСОБА_7 та додатком до нього — флеш-накопичувачем Goodram micro SD 32 GB, під час якого потерпілий пояснив і показав місця свого утримання, камери та приміщення, де його допитували і піддавали катуванню шляхом ураження електричним струмом, побиття та погроз фізичною розправою, зазначивши, що такі дії щодо нього вчиняв саме ОСОБА_8 , а також інші представники РФ;
— листом начальника Чугуївського РУП ГУНП в Харківській області ОСОБА_14 від 20.09.2023, яким підтверджено заведення розшукової справи ОРС «Розшук» № 9123095 від 19.09.2023;
— ухвалою Печерського районного суду м. Києва від 12.09.2023 про обрання запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою без визначення розміру застави;
— висновком судово-психіатричного експерта № 1130 від 30.10.2023, відповідно до якого потерпілий ОСОБА_7 підтвердив свої покази, експертами встановлено, що йому завдано психологічні (моральні) страждання, а еквівалент компенсації складає 72 мінімальні заробітні плати;
— рапортом оперуповноваженого ВРЗ УУЗК ОСОБА_15 від 05.03.2024, з якого вбачається, що ОСОБА_8 є учасником НЗФ «ЛНР», на території заводу здійснював охорону осіб, які там утримувалися, та вчиняв щодо них побиття електричним струмом, руками, ногами й дерев`яними палицями, а на час виконання доручення перебував на тимчасово окупованій території Луганської області;
— повідомленням УСБУ в Харківській області від 25.04.2022, відповідно до якого встановлено, що на території ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод» НЗФ ЗС РФ організовано місце несвободи, де бранці піддавалися фізичному та психологічному тиску;
— протоколом огляду від 06.07.2022, з якого вбачається та підтверджується факт окупації міста Вовчанськ і облаштування на території ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод» приміщень під місце несвободи та катівні;
— відповіддю Міністерства оборони України від 12.12.2022, з якої вбачається, що станом на 29.03.2022 на території міста Вовчанська перебували військовослужбовці збройних сил РФ, що підтверджує факт окупації міста;
— відповіддю Служби зовнішньої розвідки України від 07.09.2022 № 10/2/3/2984-ВС, відповідно до якої на території міста Вовчанська перебували військовослужбовці збройних сил РФ та було зосереджено військову техніку, що підтверджує факт окупації міста;
— протоколом огляду від 06.10.2022 вилучених речей та документів на ПрАТ «Вовчанський агрегатний завод», яким підтверджено факт перебування НЗФ «ЛНР»;
— протоколом пред`явлення особи для впізнання за фотознімками за участю потерпілої ОСОБА_6 , яка упізнала ОСОБА_8 як особу, що проводила щодо неї тортури та здійснювала погрози;
— протоколом проведення слідчого експерименту за участю ОСОБА_6 та фототаблицею до нього, під час якого вона надала свідчення щодо місця її утримання, приміщення, у якому до неї застосовувалися тортури, вказавши на ОСОБА_8 як на особу, яка вчиняла такі дії, та назвавши його позивний «Док». Під час судового слідства, при перегляді відеозапису зазначеної слідчої дії, потерпіла показала суду місце її катування та місце імітації її розстрілу ОСОБА_8 , чим підтвердила надані раніше відомості;
— висновком судово-психіатричного експерта № 1281, відповідно до якого ОСОБА_6 підтвердила свої покази, експертами встановлено, що їй завдано психологічні (моральні) страждання, а еквівалент компенсації складає 72 мінімальні заробітні плати;
— відповіддю Харківської районної адміністрації, згідно з якою місто Вовчанськ перебувало під окупацією з 24.02.2022 по 12.09.2022;
— листом УКР ГУНП в Харківській області, з якого вбачається, що ОСОБА_8 є громадянином РФ та щодо нього заведено розшукову справу ОРС «Розшук» № 9123095;
— відповіддю Головного центру обробки спеціальної інформації ДПСУ, відповідно до якої у період з 24.02.2022 по 04.01.2024 відомостей щодо перетину ОСОБА_8 державного кордону України або лінії розмежування не встановлено;
— рапортами ОУ ВРЗ УУЗК УКР ГУНП в Харківській області ОСОБА_16 від 27.12.2023 та 09.10.2023, з яких убачається, що до протиправної діяльності ОСОБА_8 було залучено ОСОБА_11 , при цьому зазначені особи вчиняли злагоджені та спільні дії, попередньо погоджені між собою, спрямовані на приниження честі та гідності осіб, які утримувалися в місці несвободи, а також застосовували до них побиття електричним струмом, руками та ногами;
— протоколом огляду відомостей про ОСОБА_8 , яким підтверджено його входження до НЗФ «ЛНР» та перебування на посаді оперативного працівника в так званому «МВС ЛНР».
Також судом досліджено інші документи кримінального провадження:
-витяг з ЄРДР № 12023000000001511 від 21 серпня 2026 року за фактом незаконного утримання на території захопленого ПАТ "Вовчанський агрегатний завод" за адресою: Харківська область, Чугуївський район, м. Вовчанськ, вул. Пушкінська, буд. 2, де незаконно утримують невстановлену кількість осіб, які піддаються фізичному та психологічному насильству, які піддаються фізичному та психологічному насильству;
-витяг у кримінальному провадженні № 22022220000000889 від 25.04.2022 якому містяться відомості про реєстрацію відомостей про вчинені кримінальні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 438 КК України та повідомлення про підозру  ОСОБА_8 та ОСОБА_11 за вказаною статтею КК України.
-постанова прокурора від 21.08.2023, з кримінального провадження № 22022220000000889 від 25.04.2022 виділено матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, в окреме провадження, якому присвоєно № 12023000000001511;
-витяг у кримінальному провадженні № 2202400000000483 від 04.03.2024 якому містяться відомості про реєстрацію відомостей про вчинені кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 438 КК України та повідомлення про підозру  ОСОБА_8 за вказаною статтею КК України;
-постановою прокурора від 04.03.2024 з кримінального провадження № 22022220000000889 від 25.04.2022 матеріали досудового розслідування за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, виділено в окреме провадження, якому присвоєно № 12024000000000483;
-постановою прокурора від 05.03.2024 матеріали досудових розслідувань у кримінальних провадженнях № 12023000000001511 від 21.08.2023 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України та № 12024000000000483 від 04.03.2024 за підозрою ОСОБА_8 у вчиненні ним кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, об`єднані в одне кримінальне провадження за № 12023000000001511.
-ухвала слідчого судді від 20.03.2024 про надання дозволу на здійснення спеціального розслідування у кримінальному провадженні за підозрою ОСОБА_8 у вчинені злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України;
Крім того, судом досліджені матеріали справи, які підтверджують заходи, які були вжиті щодо повідомлення обвинуваченого про вчинення стосовно нього процесуальних дій та забезпечення останнього правами на захист, а саме дані щодо публікації повідомлень про початок спеціального досудового розслідування у кримінальному провадженні та повісток про виклик підозрюваного ОСОБА_8 до слідчого ГСУ НПУ: 
-10.08.2023 розміщено на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора та в газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» від 12.08.2023 №162 (7560) – виклик для проведення слідчих та процесуальних дій на 16.08.2023, 17.08.2023, 18.08.2023;
-03.01.2024 розміщено на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора та в газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» від 03.01.2024 №2 (7662) для проведення слідчих та процесуальних дій на 08 - 10.01.2024;
-05.03.2024 розміщено на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора одночасно та в газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» від 07.03.2024 № 49 (7709) для проведення слідчих та процесуальних дій на 11 - 15.03.2024;
-28.03.2024 на офіційному веб-сайті Офісу Генерального прокурора та в газеті «Урядовий кур`єр» - видання від 29.03.2024 за № 65 (7725) та 28.03.2024 для ознайомлення з матеріалами кримінального провадження починаючи з 29.03.2024 та отримання обвинувального акту
Обвинувачений ОСОБА_8 у судові засідання 04.07.2024, 05.08.2024, 29.08.2024, 12.09.2024 не з`являвся, та про причини своєї неявки суду не повідомляв. Відомості про виклики судом на 04.07.2024, 05.08.2024, 29.08.2024, 12.09.2024 розміщено на офіційному вебсайті Офісу Генерального прокурора 11.06.2024, 08.07.2024, 04.07.2024 та 29.08.2024 відповідно та повідомлення аналогічного змісту опубліковано в газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» від 12.07.2024 № 141 (7801), 21.08.2024 № 169 (7829) та від 05.09.2024 № 180 (7840).
Прокурором також долучено у судовому засіданні процесуальні документи, складені під час проведення досудового розслідування, на підтвердження законності вчинення процесуальних дій та прийняття процесуальних рішень.
Усі перераховані джерела інформації суд оцінює за правилами документа (ст. 99 КПК України), а відомості, що вони містять, визнає належними та допустимими. Враховуючи цілковиту узгодженість між собою вказаних доказів за змістом, їх єдність та взаємозв`язок за часом та характером подій, суд визнає наведені та проаналізовані вище документовані дані достовірними доказами обвинувачення.
Суд кваліфікує дії ОСОБА_8 кваліфіковано за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, а саме: як дії, які виразились у жорстокому поводженні з цивільним населенням, вчинені за попередньою змовою групою осіб.
Порушень процесуального закону щодо руху кримінального провадження, повноважень сторони обвинувачення на всіх стадіях процесу судом не виявлено.
За змістом ст. 62 Конституції України під час розгляду кримінальних проваджень суд має суворо додержуватись принципу презумпції невинуватості, згідно з яким особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь.
Відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують Європейську конвенцію з прав людини та основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Згідно ч. 5 ст. 9 КПК України, кримінальне процесуальне законодавство України застосовується з урахуванням практики Європейського суду з прав людини.
Європейський суд з прав людини у п. 65 справи «Коробов проти України» (заява № 39598/03, остаточне рішення від 21.10.2011) зазначив, що при оцінці доказів суд, як правило, застосовує критерій доведення «поза розумним сумнівом» (див. рішення від 18 січня 1978 року у справі «Ірландія проти Сполученого Королівства» (Ireland v. the United Kingdom), n.161, Series А заява № 25). Проте, така доведеність може випливати зі співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій факту.
Згідно з вимогами ст. 91 КПК України, доказуванню у кримінальному провадженні підлягає, зокрема, подія кримінального правопорушення (час, місце, спосіб та інші обставини вчинення кримінального правопорушення), а також винуватість обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення. Обов`язок доказування зазначених обставин покладається на слідчого, прокурора та, в установлених КПК випадках, - на потерпілого.
Відповідно до ст. 94 КПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, яке грунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення.
Вважаючи достатньо забезпеченими у ході судового розгляду процесуальні права сторони захисту та сторони обвинувачення на надання ними доказів на підтвердження та спростування висунутого обвинувачення, суд виходить із принципів реалізації права особи на справедливий суд, яке закріплено в ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, за яким винуватість особи у вчиненні злочину має бути доведена поза розумним сумнівом.
Суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінюючи кожний доказ, що наявний у провадженні, з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку, дійшов висновку про повну доведеність вини обвинуваченого ОСОБА_8 поза розумним сумнівом у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 28 ч. 1 ст. 438 КК України.
Вина обвинуваченого ОСОБА_8 у вчиненні вищезазначеного кримінального правопорушення – злочину, доведена в повному обсязі і підтверджується доказами, які наявні в матеріалах кримінального провадження, і обвинуваченим не оспорюються.
Суд вважає доведеною винуватість ОСОБА_8 в жорстокому поводженні з цивільним населенням, вчиненому за попередньою змовою групою осіб. Його дії правильно кваліфіковані за ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України.
За таких обставин справи, враховуючи, що ОСОБА_8 є осудним, суд вважає, що він підлягає покаранню за вчинене ним кримінальне правопорушення.
При вирішенні питання про вид та міру покарання винному ОСОБА_8 , обставин, що пом`якшують його покарання судом не встановлено. Обставинами, що обтяжують покарання винного, передбачених ст. 67 КК України, які суд враховує при призначенні покарання є вчинення кримінального правопорушення групою осіб за попередньою змовою та вчинення злочину з використанням умов воєнного стану.
Виходячи з положень ст. 65 КК України, а саме - принципів законності, справедливості, індивідуалізації, а також достатності покарання для подальшого виправлення та попередження скоєння нових кримінальних правопорушень, суд враховує характер та ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, віднесеного законодавством до особливо тяжких злочинів, особу винного, є учасником терористичної організації ЛРН, вживав заходи спрямовані на окупацію території України, його вік, та відсутність обставини, що пом`якшують покарання та обставини, що обтяжують покарання та вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_8 покарання в межах санкції ч. 2 ст. 28 , ч.1 ст. 438 КК України. 
За таких обставин справи суд вважає за необхідне призначити ОСОБА_8 покарання за ч. 2 ст. 28, ч.1 ст. 438 КК України виді позбавлення волі в межах санкції відповідної частини статті.
Вказану міру покарання обвинувачений ОСОБА_8 повинен відбувати реально.
На переконання суду, призначення обвинуваченому такого покарання буде справедливим, співрозмірним і достатнім для його виправлення, кари та запобігання вчинення нових злочинів, як самим обвинуваченим, так і іншими особами, а також буде відповідати таким принципам Європейської конвенції з захисту прав людини і основоположних свобод як пропорційність обмеження прав людини, легітимна мета та невідворотність покарання.
Щодо позовних вимог потерпілих ОСОБА_7 та ОСОБА_6 про стягнення шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, стягнувши з ОСОБА_8 , суд зазначає наступне.
При вирішенні цивільного позову, суд приймає до уваги положення Декларації основних принципів правосуддя для жертв злочинів і зловживання владою (прийнята Генеральною Асамблеєю ООН 29 листопада 1985 р.) щодо необхідності дотримання балансу між правами підозрюваного, обвинуваченого, підсудного, з одного боку, та інтересами жертви, - з іншого.
Згідно з ч. 1 ст. 23 ЦК України особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав.
Пунктами 1, 2 ч. 2 ст. 23 ЦК України передбачено, що моральна шкода полягає: у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров`я; у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв`язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім`ї чи близьких родичів
Згідно з ч. 3 ст. 23 ЦК України моральна шкода відшкодовується грішми, іншим майном або в інший спосіб. Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Згідно з ч. 1 ст. 1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини.
Європейський суд з прав людини зауважив, що оцінка моральної шкоди за своїм характером є складним процесом, за винятком випадків, коли сума компенсації встановлена законом (STANKOV v. BULGARIA, § 62, ЄСПЛ від 12 липня 2007 року).
У пункті 5 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31 березня 1995 року №4 «Про судову практику в справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» судам роз`яснено, що відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов`язковому з`ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв`язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні. Суд, зокрема, повинен з`ясувати, чим підтверджується факт заподіяння позивачеві моральних чи фізичних страждань або втрат немайнового характеру, за яких обставин чи якими діями (бездіяльністю) вони заподіяні, в якій грошовій сумі чи в якій матеріальній формі позивач оцінює заподіяну йому шкоду та з чого він при цьому виходить, а також інші обставини, що мають значення для вирішення спору.
Отже, наявність шкоди ще не породжує абсолютного права на її відшкодування будь-якою особою, так як необхідно довести наявність всіх складових цивільно-правової відповідальності, при цьому правильно визначивши суб`єкта такої відповідальності.
Моральну шкоду не можна відшкодувати в повному обсязі, так як немає (і не може бути) точних критеріїв майнового виразу душевного болю, спокою, честі, гідності особи. Будь-яка компенсація моральної шкоди не може бути адекватною дійсним стражданням, тому будь-який її розмір може мати суто умовний вираз, тим більше, якщо така компенсація стосується юридичної особи. У будь-якому випадку розмір відшкодування повинен бути адекватним нанесеній моральній шкоді.
При вирішенні питання про розмір відшкодування спричиненої моральної шкоди суд враховує конкретні обставини справи, характер, обсяг, тривалість та наслідки заподіяних потерпілим моральних страждань, стан їх здоров`я.
Оцінюючи вимоги потерпілих про стягнення моральної шкоди, яка оцінена ними в сумі 468 000 гривень для кожного, суд виходить з характеру і обсягу фізичних страждань потерпілих, що виникли в результаті протиправних дій обвинуваченого, а також висновків судово-психіатричних експертиз №1130 від 30 жовтня 2023 року та №12181 від 11 грудня 2023 року.
У постанові Великої Палати ВС від 15 грудня 2020 року № 752/17832/14-ц визначено, що моральною шкодою визнаються страждання, заподіяні громадянинові внаслідок фізичного чи психічного впливу, що призвело до погіршення або позбавлення можливості реалізації ним своїх звичок і бажань, погіршення стосунків з людьми, які його оточують, інших негативних наслідків морального характеру.
При цьому, компенсація моральної шкоди повинна відбуватися в будь-якому випадку її спричинення – право на відшкодування моральної (немайнової) шкоди виникає внаслідок порушення права особи незалежно від наявності спеціальних норм законодавства (постанова ВП ВС від 1 вересня 2020 року у справі № 216/3521/16-ц). Така позиція відповідає практиці ЄСПЛ (рішення від 22 лютого 2005 року у справі «Новоселецький проти України» (Novoseletskiy v. Ukraine, заява № 47148/99).
У постанові Об`єднаної палати Касаційного Цивільного Суду у складі Верховного Суду від 5 грудня 2022 року у справі № 214/7462/20 вказано, що при визначенні грошової суми компенсації моральної шкоди враховуються характер правопорушення, глибина фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступінь вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, інші обставини, які мають істотне значення, вимоги розумності й справедливості. В деяких випадках в законодавстві визначено мінімальний розмір моральної шкоди. При цьому розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення (постанова ВП ВС від 15 грудня 2020 року у справі № 752/17832/14-ц).
За викладених вище обставин, приймаючи до уваги вимоги законодавства, суд приходить до висновку про те, що позивачам ОСОБА_7 та ОСОБА_6 з вини ОСОБА_8 була заподіяна моральна шкода, а наведені обставини свідчать про те, що внаслідок зазначених вище подій, що є предметом даного судового розгляду, суттєво та назавжди порушений нормальний життєвий ритм їх життя. Неправомірні дії обвинуваченого погіршили соціальне благополуччя потерпілих та вимагають від них додаткових зусиль для нормалізації свого життя.
Отже, беручи до уваги конкретні обставини провадження, наслідки, що наступили, характер і глибину душевних, емоційних, моральних страждань, яких зазнали потерпілі, їх тривалість, та зважаючи на обставини, за яких було заподіяно моральну шкоду, ґрунтуючись на принципах розумності і справедливості, суд вважає, що позовні вимоги потерпілих про відшкодування моральної шкоди підлягають задоволенню, у зв`язку з чим з обвинуваченого ОСОБА_8 слід стягнути на користь потерпілих  ОСОБА_7  та  ОСОБА_6 по 468 000 гривень моральної шкоди кожному.
Речові докази та процесуальні витрати у кримінальному провадженні відсутні.
З урахуванням обставин справи початок строку відбування покарання ОСОБА_8 необхідно обраховувати з моменту приведення вироку до виконання, тобто з дня фактичного його затримання.
Підстав для зміни чи скасування запобіжного заходу у вигляді тримання під вартою не встановлено.
На підставі вищевикладеного, керуючись ст. ст. 368-371, 373-376, 395 КПК, суд, -
ухвалив:
ОСОБА_8 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення – злочину, передбаченого ч. 2 ст. 28, ч. 1 ст. 438 КК України, та призначити покарання у виді 12 (дванадцяти) років позбавлення волі.
Початок строку відбування покарання ОСОБА_8 обчислювати з дня його затримання.
Цивільний позов ОСОБА_6 до ОСОБА_8 про стягнення 468 000 (чотирьохсот шістдесяти восьми тисяч) гривень 00 копійок моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , паспорт громадянина України: НОМЕР_2 від 23.09.2020, орган що видав 6333, моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в сумі 468 000 (чотирьохсот шістдесяти восьми тисяч) гривень 00 копійок. 
Цивільний позов ОСОБА_7 до ОСОБА_8 про стягнення 468 000 (чотирьохсот шістдесяти восьми тисяч) гривень 00 коп моральної шкоди, завданої внаслідок вчинення кримінального правопорушення - задовольнити у повному обсязі.
Стягнути з ОСОБА_8 на користь ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , місце проживання: АДРЕСА_5 , моральну шкоду, завдану внаслідок вчинення кримінального правопорушення, в сумі 468 000 (чотирьохсот шістдесяти восьми тисяч) гривень 00 копійок. 
До набрання вироком законної сили запобіжний захід, обраний ОСОБА_8 у порядку ч. 6 ст. 193 КПК України у виді тримання під вартою, залишити без змін..
Вирок суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, встановленого КПК України, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок суду не набрав законної сили.
Вирок може бути оскаржений з підстав, передбачених статтею 394 КПК України, до Харківського апеляційного суду через Чугуївський міський суд Харківської області протягом 30 днів з дня його проголошення.
Згідно з ч. 3 ст. 400 КПК України, якщо апеляційну скаргу подано обвинуваченим, щодо якого судом ухвалено вирок за результатами спеціального судового провадження, суд поновлює строк за умови надання обвинуваченим підтвердження наявності поважних причин, передбачених ст. 138 КПК України, та надсилає апеляційну скаргу разом із матеріалами кримінального провадження до суду апеляційної інстанції з дотриманням правил, передбачених ст. 399 КПК України.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку.
Копію вироку вручити негайно після його проголошення захиснику обвинуваченого та прокурору.
Повідомлення про зміст цього вироку опублікувати в засобах масової інформації загальнодержавної сфери розповсюдження - газеті Кабінету Міністрів України «Урядовий кур`єр» і на офіційному веб-сайті Чугуївського міського суду Харківської області.

Суддя       ОСОБА_1