ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
25 травня 2026 р. 	Справа № 520/22003/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: П`янової Я.В.,
Суддів: Русанової В.Б. , Бегунца А.О. ,
розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області на рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025, головуючий суддя І інстанції: Бабаєв А.І., м. Харків, повний текст складено 17.11.25 у справі № 520/22003/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області  
про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії,
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі також – позивач, ОСОБА_1 ) звернулась до Харківського окружного адміністративного суду з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області, в якому просила суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення від 31.07.2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, з урахуванням висновків суду, за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії від 20.02.2025 року;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області (ЄДРПОУ - 14099344) повторно розглянути заяву ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , (РНОКПП: НОМЕР_1 , адреса фактичного проживання: АДРЕСА_1 ) про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 20.02.2025 року з зарахуванням до пільгового стажу періоди роботи з 01.06.1995 по 31.12.1999; з 01.02.2000 по 28.02.2000 та з 01.01.2009 по 30.09.2009, з дати подання заяви про призначення пенсії, а саме з 20.02.2025 року.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 у справі № 520/22003/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії – задоволено.
Визнано протиправним та скасовано рішення від 31.07.2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії від 20.02.2025 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 20.02.2025 року із зарахуванням до пільгового стажу періодів роботи з 01.06.1995 по 31.12.1999, з 01.02.2000 по 28.02.2000 та з 01.01.2009 по 30.09.2009, з дати подання заяви про призначення пенсії, а саме з 20.02.2025 року.
Стягнуто з Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області (код ЄДРПОУ 14099344, майдан Свободи, буд. 5, Держпром, під. 3, пов. 2, м. Харків, 61022) за рахунок бюджетних асигнувань на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_2 ) сплачений судовий збір в сумі 968 (дев`ятсот шістдесят вісім) грн. 96 коп.
Не погодившись із рішенням суду першої інстанції, відповідач оскаржив його в апеляційному порядку, оскільки вважає, що рішення ухвалене з порушенням норм матеріального та процесуального права, просить його скасувати та прийняти нове рішення, яким відмовити в задоволенні позовних вимог в повному обсязі.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт зазначив, що до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано періоди роботи: з 01.06.1995 по 31.12.1999, оскільки відсутні документи відповідно до пп.5, п.2.1 р.ІІ Порядку №22-1; з 01.02.2000 по 28.02.2000, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу в зазначений період відсутнє нарахування заробітної плати та підтвердження сплати внесків; з 01.01.2009 по 30.09.2009, оскільки в відомостях по спеціальному стажу, зазначених в індивідуальних відомостях про застраховану особу вказано, що заявник в 2009 році відпрацювала на пільговій посаді ЗП3013Б1- 01 місяць 13 днів. Вказує, що Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області правомірно відмовило позивачу у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого п. 2 ч. 2 ст. 114 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», а рішення від 31.07.2025 №047050030814 є обґрунтованим та правомірним, тому не підлягає скасуванню.
За результатами апеляційного розгляду просить скасувати оскаржуване рішення суду та ухвалити нове судове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
Від позивача надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому він зазначає, що судом першої інстанції правильно встановлено обставини справи, рішення ухвалене з додержанням норм матеріального та процесуального права, з дослідженням усіх доказів та встановленням усіх обставин у справі. Вважає рішення суду першої інстанції законним та обґрунтованим, а тому апеляційну скаргу просить залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Відповідно до пункту третього частини першої статті 311 Кодексу адміністративного судочинства України (далі також – КАС України) суд апеляційної інстанції розглядає справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється. 
Колегія суддів, переглянувши справу за наявними у ній доказами та перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке. 
Судом першої інстанції встановлено та підтверджено у суді апеляційної інстанції, що позивач звернулась до пенсійного органу із заявою про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення від 27.02.2025 № 047050030814, яким позивачу відмовлено у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 (відповідно до пп. 2 п. 2 ст. 114 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування"), у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу.
Рішенням Харківського окружного адміністративного суду від 21.05.2025 у справі №520/8082/25 адміністративний позов ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області про визнання протиправними та скасування рішення, зобов`язання вчинити певні дії задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області від 27.02.2025 № 047050030814 щодо відмови у призначенні ОСОБА_1 пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2. Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 від 20.02.2025, з урахуванням висновків суду в даній справі. У задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення від 31.07.2025 р., яким відмовлено ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого п.2 ч.2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
У вищевказаному рішенні зазначено, що до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано періоди роботи з 01.06.1995 по 31.12.1999, через відсутність документів відповідно до пп.5, п.2.1 р.ІІ Порядку №22-1, з 01.02.2000 по 28.02.2000, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу, в зазначений період, відсутнє нарахування заробітної плати та підтвердження сплати внесків, з 01.01.2009 по 30.09.2009, оскільки в відомостях по спеціальному стажу зазначених в індивідуальних відомостях про застраховану особу вказано, що заявник в 2009 році відпрацював на пільговій посаді ЗП3013Б1- 01 місяць 13 днів.
Позивач, уважаючи протиправним оскаржуване рішення, звернулась з цим позовом до суду.
Ухвалюючи рішення про задоволення позовних вимог, суд першої інстанції дійшов висновку про порушення відповідачем прав та інтересів позивача у публічно-правових відносинах.
Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, переглядаючи справу в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів виходить з такого. 
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Таким чином, право особи на отримання пенсії, як складова права на соціальний захист, є її конституційним правом.
Відповідно до Преамбули Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" № 1058-IV від 09.07.2003 року (далі по тексту - Закон України № 1058) цей Закон, зокрема, розроблений відповідно до Конституції України та Основ законодавства України про загальнообов`язкове державне соціальне страхування, визначає принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій.
Згідно з п.2 ч.2 ст.114 Закону України № 1058 на пільгових умовах пенсія за віком призначається працівникам, зайнятим повний робочий день на інших роботах із шкідливими і важкими умовами праці за списком № 2 виробництв, робіт, професій, посад і показників, затвердженим Кабінетом Міністрів України, та за результатами атестації робочих місць, - після досягнення 55 років і за наявності страхового стажу не менше 30 років у чоловіків, з них не менше 12 років 6 місяців на зазначених роботах, і не менше 25 років у жінок, з них не менше 10 років на зазначених роботах.
Працівникам, які не мають стажу роботи з шкідливими і важкими умовами праці, передбаченого абзацом першим цього пункту, але мають не менше половини стажу на зазначених роботах, за наявності передбаченого абзацами першим і п`ятнадцятим - двадцять третім цього пункту відповідного страхового стажу пенсії на пільгових умовах призначаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого абзацом першим частини першої статті 26 цього Закону жінкам - на 1 рік за кожні 2 роки такої роботи.
Відповідно до пунктів 1, 2 Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого Постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі – Порядок № 637) основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами. У разі коли документи про трудовий стаж не збереглися, підтвердження трудового стажу здійснюється органами Пенсійного фонду на підставі показань свідків.
Згідно з п. 20 Порядок № 637 у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсії на пільгових умовах або за вислугу років, установлені для окремих категорій працівників, для підтвердження спеціального стажу роботи приймаються уточнюючі довідки підприємств, установ, організацій або їх правонаступників (додаток № 5).
Судом установлено, що Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області прийнято рішення від 31.07.2025 р., яким відмовлено ОСОБА_1 в призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком № 2 відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» у зв`язку з відсутністю необхідного пільгового стажу, передбаченого п.2 ч.2 ст. 114 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”.
У вищевказаному рішенні зазначено, що до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано періоди роботи з 01.06.1995 по 31.12.1999, оскільки відсутні документи відповідно до пп.5, п.2.1 р.ІІ Порядку №22-1, з 01.02.2000 по 28.02.2000, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу, в зазначений період, відсутнє нарахування заробітної плати та підтвердження сплати внесків, з 01.01.2009 по 30.09.2009, оскільки в відомостях по спеціальному стажу зазначених в індивідуальних відомостях про застраховану особу вказано, що заявник в 2009 році відпрацював на пільговій посаді ЗП3013Б1- 01 місяць 13 днів.
При цьому, відповідачем зараховано до пільгового стажу позивача частину періоду, а саме: з 01.01.2000 по 31.01.2000, з 01.03.2000 по 31.12.2008 та з 01.10.2009 по 13.11.2009.
Щодо посилань пенсійного органу в оскаржуваному рішенні на те, що до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано періоди роботи з 01.06.1995 по 31.12.1999, оскільки відсутні документи відповідно до пп.5, п.2.1 р.ІІ Порядку №22-1, суд зазначає таке.
Відповідно до пп. 5 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", затвердженого Постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 № 22-1 (далі – Порядок №22-1) до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком на пільгових умовах: довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній відповідно до пункту 20 Порядку підтвердження наявного стажу роботи (у випадках, коли в трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах згідно з пунктами 1-6, 8 частини другої, частиною третьою статті 114 Закону та пунктом 23 розділу XV «Прикінцеві положення» Закону). У разі ліквідації підприємства, установи, організації без визначення правонаступника пільговий стаж підтверджується комісією з питань підтвердження стажу роботи, що дає право на призначення пенсії, згідно з Порядком підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії, затвердженим Постановою правління Пенсійного фонду України від 10 листопада 2006 року № 18-1, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 24 листопада 2006 року за № 1231/13105 (далі - Порядок підтвердження періодів роботи, що зараховуються до стажу для призначення пенсії). Орган, що призначає пенсію, додає рішення цієї комісії.
Таким чином, до заяви про призначення пенсії на пільгових умовах надається довідка про підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
З трудової книжки позивача вбачається, що вона працювала з 01.06.1995 по 31.12.1999 транспортувальником вогнетривкого цеху, що підтверджується записами - відомостями щодо характеру роботи позивача у трудовій книжки НОМЕР_2 від 12.09.1988.
Згідно з Постановою КМУ № 461 від 24 червня 2016 р. до Списку №2 виробництв, робіт, професій, посад і показників на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, зайнятість в яких повний робочий день дає право на пенсію за віком на пільгових умовах віднесено вказану вище посаду позивача "транспортувальник".
Таким чином, пенсійним органом протиправно не зараховано період роботи позивача з 01.06.1995 по 31.12.1999 до пільгового стажу.
Щодо посилань пенсійного органу в оскаржуваному рішенні на те, що до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано періоди роботи з 01.02.2000 по 28.02.2000, оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу, в зазначений період, відсутнє нарахування заробітної плати та підтвердження сплати внесків, суд зазначає таке.
Так, Верховний Суд у постанові від 30.09.2019 у справі №316/1392/16-а зазначив, що за загальним правилом несвоєчасна сплата підприємством страхових внесків, за умови підтвердження роботи особи на такому підприємстві, отримання заробітної плати та утримання з неї єдиного соціального внеску, не повинна порушувати законні права та інтереси позивача, зокрема, порушувати його право на належне пенсійне забезпечення, оскільки, обов`язок своєчасної сплати страхових внесків до пенсійного фонду покладено на роботодавця, а тому їх несплата не може позбавляти працівників права на зарахування періоду роботи до страхового стажу, фактично позбавляючи особу права власності на пенсію в належному розмірі.
Аналогічна правова позиція була висловлена Верховним Судом у постанові від 27 березня 2018 року у справі №208/6680/16-а(2а/208/245/16), від 24 травня 2018 року у справі № 490/12392/16-а та від 20 березня 2019 року у справі № 688/947/17.
Відповідно до ч. 5 ст. 242 Кодексу адміністративного судочинства України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
При цьому, згідно з формою РС-право вбачається, що період роботи позивача з 01.02.2000 по 28.02.2000 зараховано відповідачем до страхового стажу позивача, однак не враховано до пільгового стажу позивача за Списком № 2.
Відповідно до трудової книжки позивача вбачається, що вона працювала з 01.02.2000 по 28.02.2000 транспортувальником вогнетривкого цеху, що підтверджується записами - відомостями щодо характеру роботи позивача у трудовій книжки НОМЕР_2 від 12.09.1988.
Отже, пенсійним органом протиправно не зараховано період роботи позивача з 01.02.2000 по 28.02.2000 до пільгового стажу.
Щодо посилань пенсійного органу в оскаржуваному рішенні на те, що до пільгового стажу за Списком №2 не зараховано періоди роботи з 01.01.2009 по 30.09.2009, оскільки в відомостях по спеціальному стажу зазначених в індивідуальних відомостях про застраховану особу вказано, що заявник в 2009 році відпрацював на пільговій посаді ЗП3013Б1- 01 місяць 13 днів, суд зазначає таке.
З трудової книжки позивача вбачається, що вона працювала з 01.01.2009 по 30.09.2009, а саме: згідно запису №12 - 20.12.2005 переведена транспортувальником цього ж цеху, запис №13 - 02.11.2009 звільнена з роботи за власним бажанням, ст.38 КЗпП України.
При цьому, згідно з формою РС-право вбачається, що період роботи позивача з 01.01.2009 по 30.09.2009 зараховано відповідачем до страхового стажу позивача, однак не враховано до пільгового стажу позивача за Списком № 2.
Також відповідно до індивідуальних відомостей про застраховану особу позивача форми ОК-5 за період з 01.01.2009 по 30.09.2009 наявні дані щодо перебування позивача на роботі та нарахування заробітної плати, сплати внесків, що свідчить про зайнятість позивача на відповідній роботі, яка відповідно до Списку №2 відноситься до пільгового стажу
Вищевказані обставини відповідачем не спростовано ані під час винесення спірного рішення, ані під час розгляду справи по суті.
Таким чином, пенсійним органом протиправно не зараховано період роботи позивача з 01.01.2009 по 30.09.2009 до пільгового стажу.
Крім того, позивачем було подано виписки з наказів про проведення атестації робочих місць. 
При цьому, відповідач під час винесення оскаржуваного рішення не зарахував спірні періоди роботи позивача до пільгового стажу не через відсутність атестації місць, а з інших причин.
Також суд ураховує позицію Великої Палати Верховного Суду у постанові від 19.02.2020 у справі № 520/15025/16-а, згідно з якою на працівника, зайнятого на роботах із шкідливими і важкими умовами праці, не можна покладати відповідальність за непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць за умовами праці. Непроведення або несвоєчасне проведення атестації робочих місць власником підприємств або уповноваженим ним органом не може позбавляти громадян їх конституційного права на соціальний захист, у тому числі щодо надання пенсій за віком на пільгових умовах.
Відповідно до ч.2 ст.2 КАС України у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
З огляду на викладене, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції щодо визнання протиправним та скасування рішення від 31.07.2025 року про відмову у призначенні пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 ОСОБА_1 , прийняте Головним управлінням Пенсійного фонду України в Харківській області, за наслідками розгляду заяви про призначення пенсії від 20.02.2025 року та зобов`язання Головне управління Пенсійного фонду України в Харківській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 про призначення пенсії за віком на пільгових умовах за Списком №2 від 20.02.2025 року із зарахуванням до пільгового стажу періодів роботи з 01.06.1995 по 31.12.1999, з 01.02.2000 по 28.02.2000 та з 01.01.2009 по 30.09.2009, з дати подання заяви про призначення пенсії, а саме з 20.02.2025 року.
Апеляційна скарга не містить належних та обґрунтованих доводів, які б спростовували наведені висновки суду. У ній також не зазначено інших міркувань, які б не були предметом перевірки суду першої інстанції та щодо яких не наведено мотивів відхилення таких аргументів.
Судом апеляційної інстанції критично оцінюються доводи відповідача, що стосуються обставин справи та містять посилання на загальні норми законодавства, які жодним чином не спростовують обґрунтування суду першої інстанції.
Отже, доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків, якими мотивоване рішення суду першої інстанції, та не дають підстав вважати висновки суду першої інстанції помилковими, а застосування судом норм матеріального права - неправильним.
Відповідно до пункту першого частини першої статті 315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.
Згідно зі статтею 316 КАС України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Оскільки доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи, колегія суддів дійшла висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, а тому оскаржуване рішення слід залишити без змін.
Ураховуючи положення статті 139 КАС України, підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись ст. 139, 242, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного фонду України в Харківській області залишити без задоволення.
Рішення Харківського окружного адміністративного суду від 17.11.2025 у справі № 520/22003/25 залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Я.В. П`янова 	
Судді	   	В.Б. Русанова   А.О. Бегунц