Справа № 296/265/26
2/296/462/26 

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И 

21 травня 2026 року м.Житомир

Корольовський районний суд м.Житомира у складі: головуючої судді Петровської М.В., розглянувши цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів, -
встановив:
ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Свінціцька Ганна Валентинівна, звернулась до Корольовського районного суду м. Житомира із позовною заявою, відповідно до змісту якої просить стягнути з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , аліменти на утримання сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі у розмірі 1/3 частини всіх видів його заробітку (доходу), але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи з 10 січня 2026 року до досягнення повноліття дитиною.
В обґрунтування позовних вимог зазначає, що є матір`ю малолітньої дитини — ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , яка перебуває на повному її утриманні. Відповідач ОСОБА_2 є батьком дитини. Шлюб між позивачем та відповідачем розірвано 05.06.2024 рішенням Корольовського районного суду м.Житомира, справа № 296/13052/23. Протягом певного періоду відповідач добровільно надавав грошову допомогу в розмірі 7 000 грн щомісячно (без зазначення призначення платежу як аліментів). У жовтні 2025 року батько надав 7 000 грн на часткове покриття витрат на хірургічне втручання дитини (загальна вартість операції — 15 000 грн). Також у вересні 2025 року, за проханням матері, відповідач придбав спортивний костюм для сина для навчального процесу. Однак загалом відповідач не бере участі у регулярному забезпеченні дитини та у покритті додаткових витрат. Станом на сьогодні дитина відвідує додаткові заняття (репетиторів): чеська мова — 2 рази/тиждень по 350 грн; англійська мова — 2 рази/тиждень по 350 грн; українська мова — 2 рази/тиждень по 300 грн. Спільний син сторін має бажання та здібності до всебічного розвитку, зокрема виявляє інтерес до занять спортивними гуртками (боротьба та інші секції). Однак через обмежене матеріальне становище позивач не має можливості забезпечити фінансування таких занять самостійно. Витрати на гуртки, спортивну форму, інвентар та проїзд є необхідними для фізичного, морального та соціального розвитку дитини. Дитина має виражені здібності та стійкий інтерес до сфери інформаційних технологій, зокрема програмування. З огляду на рівень розвитку, зацікавленість та потенціал дитини, її навчання потребує спеціалізованої підготовки. З метою забезпечення належних умов для інтелектуального розвитку, реалізації природних здібностей та формування майбутніх професійних навичок дитини, виникла об`єктивна необхідність у відвідуванні спеціалізованих курсів та комп`ютерної школи з програмування. Таке навчання є платним і потребує регулярних додаткових фінансових витрат. Позивачка самостійно не має можливості в повному обсязі нести зазначені витрати, у зв`язку з чим участь відповідача у матеріальному забезпеченні дитини є необхідною та обґрунтованою. Позивачка є внутрішньо переміщеною особою, офіційно працевлаштована та зареєстрована як фізична особа — підприємець, однак її дохід є єдиним джерелом забезпечення дитини та покриття всіх щомісячних витрат і в середньому не перевищує 20 000 грн/міс. Місячні витрати на дитину включають оплату занять із трьома репетиторами (чеська, англійська та українська мови), що є необхідним для адаптації, навчання та повноцінного інтелектуального розвитку дитини, а також витрати на оренду житла у розмірі 10 000 грн, харчування, лікування та інші обов`язкові потреби. Окрім того на утриманні позивачки перебувають батьки літнього віку — батько 69 років та мати 66 років. Позивач вимушена здійснювати матеріальну підтримку батьків, один з яких є онкологічно хворим та потребує постійного лікування і догляду (операційного втручання). За таких обставин фінансове навантаження на позивача є надмірним, тоді як відповідач не несе співмірної участі у забезпеченні потреб дитини, що порушує принцип рівності батьківських обов`язків. Відповідач є працездатною особою, має стабільний дохід, не перебуває у шлюбі, не має інших дітей чи осіб на утриманні, що свідчить про наявність у нього реальної фінансової можливості виконувати обов`язок щодо належного утримання дитини у більшому розмірі. Відповідач є власником автомобіля Mini Cooper, ринкова вартість якого відноситься до цінової категорії понад 6000 доларів США, що свідчить про його належний майновий стан та достатній рівень матеріального забезпечення. Разом з тим відповідач не забезпечує регулярного матеріального утримання сина та не бере участі у фінансуванні витрат, необхідних для його повноцінного розвитку, зокрема витрат на навчання, додаткові освітні заняття, харчування та житлові умови. 
Ухвалою судді Корольовського районного суду м. Житомира від 22 січня 2026 року у даній справі відкрито провадження за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін.
17 березня 2026 року на адресу Корольовського районного суду м.Житомира від представника відповідача ОСОБА_2 – адвоката Ткачука Володимира Васильовича надійшов відзив на позовну заяву, в якому просить відмовити у задоволенні позову ОСОБА_1 в частині стягнення аліментів у розмірі однієї третини частини всіх видів заробітку (доходу) як необґрунтованої та такої, що не відповідає матеріальному стану сторін. Натомість погоджується на стягнення аліментів у твердій грошовій сумі в розмірі 10 000 гривень щомісячно, що повністю покриває базові потреби дитини, значно перевищує встановлений законом прожитковий мінімум для дитини відповідного віку. Зазначає, що відповідач є військовослужбовцем СБУ та учасником бойових дій. Згідно з довідкою Управління СБУ в Житомирській області, відповідач проходить службу з 2001 року. Стягнення у заявленому позивачкою розмірі призведе до порушення балансу між потребами дитини та здатністю військовослужбовця підтримувати власну боєздатність, оскільки потрібно нести витрати на: придбання якісного взуття, термобілизни, елементів спорядження, засобів захисту, що виходять з ладу внаслідок інтенсивної експлуатації; на медичне забезпечення та реабілітацію; на побутові потреби в польових умовах (облаштування місць дислокації, придбання генераторів, засобів зв`язку, обігріву, а також логістичні витрати на переміщення підрозділів); на ремонт техніки. Стягнення аліментів у розмірі від усіх видів виплат, включаючи бойові премії, які є компенсацією за смертельний ризик, призведе до того, що у відповідача не залишиться коштів на базове самозабезпечення, що прямо загрожує його життю та здоров`ю. Відповідач часто залучається до виконання завдань у районах ведення бойових дій, які не є постійними та гарантованими, та стягнення аліментів з нерегулярних виплат є несправедливим, оскільки це позбавляє військовослужбовця ресурсів, необхідних для відновлення сил та забезпечення життєдіяльності в умовах війни. Розмір грошового забезпечення військовослужбовця суттєво коливається щомісяця, і ця ситуація суперечить першочерговим інтересам дитини, які полягають у стабільності та системності її матеріального забезпечення. Позивач офіційно працевлаштована у Східноукраїнському національному університеті імені Володимира Даля, де її річний дохід за 2025 рік склав 235 865,85 грн. Це підтверджує наявність у неї стабільного фінансового ресурсу для утримання дитини. Окрім основної роботи, позивач зареєстрована як фізична особа – підприємець. Наявність діючого бізнесу свідчить про отримання нею додаткового доходу, який вона має можливість спрямовувати на розвиток сина та оплати додаткових витрат на другорядні потреби дитини. Позивач має у власності автомобіль Chery Tiggo. Наявність власного транспортного засобу та значні витрати на його утримання (пальне, обслуговування, страхування) додатково підтверджують її високу платоспроможність. Щодо посилань на наявність у відповідача автомобіля Mini Cooper, слід зауважити, що ринкова вартість даного транспортного засобу є значно нижчою за вартість автомобіля позивача. Встановлення надмірних аліментів у розмірі при наявності у позивача власного бізнесу та високої зарплати призведе до необґрунтованого фінансового збагачення однієї сторони за рахунок іншої, що не відповідає найкращим інтересам дитини та принципу пропорційності витрат. Щодо посилання на значні витрати на репетиторів з трьох мов (чеська, англійська, українська) та ІТ-курси, то зазначені освітні витрати є одноосібним вибором матері, який не був погоджений з відповідачем. Твердження позивача про те, що відповідач не бере участі у забезпеченні потреб дитини, не відповідають дійсності: у вересні 2025 року було придбано спортивний костюм для школи , а у жовтні 2025 року надано 7 000 грн на лікування дитини, що свідчить про відповідальне ставлення відповідача до обов`язків батька, коли виникає реальна, а не вигадана потреба. Аргументи позивача про оренду житла та утримання її літніх батьків не повинні враховуватися при визначенні розміру аліментів на дитину. Батько зобов`язаний утримувати сина, а не забезпечувати житлові умови колишньої дружини та її родичів. За наявною інформацією, батьки позивача постійно проживають у Чеській Республіці, де вони працевлаштовані та мають власний дохід. Вони вкрай рідко відвідують Україну, що може бути підтверджено даними Державної прикордонної служби України. Звертає увагу суду на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22, згідно якої суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони у складі, що переведені на воєнний стан. Встановлення розміру аліментів від усіх доходів без урахування фактичного статусу та специфіки військової служби прямо суперечить обов`язку суду враховувати особливий правовий стан захисників України.
24 березня 2026 року на адресу Корольовського районного суду м.Житомира від представника позивачки ОСОБА_1 – адвоката Свінціцької Ганни Валентинівни надійшла відповідь на відзив, у якій зазначає, що вид діяльності платника, специфіка його служби не можуть бути підставою для обмеження прав дитини на належне матеріальне забезпечення. Сам по собі статус військовослужбовця, у тому числі учасника бойових дій, не є правовою підставою для зменшення розміру аліментів або обмеження їх стягнення з усіх видів доходу. Норми чинного законодавства України прямо передбачають, що аліменти підлягають стягненню з усіх видів доходу платника, включаючи грошове забезпечення військовослужбовців, за винятком лише тих виплат, які мають чітко визначений одноразовий або виключно цільовий характер. Доводи відповідача про наявність «значного фінансового навантаження», пов`язаного із проходженням військової служби та участю у бойових діях, є голослівними, належними та допустимими доказами не підтверджені, а відтак не можуть бути покладені судом в основу рішення. Посилання відповідача на нібито значні витрати на: амуніцію, спорядження, ремонт техніки, побутові потреби, засоби зв`язку, медичне забезпечення, лікування, реабілітацію, тощо також не підтверджені жодними доказами. Таким чином, відповідач не довів: наявність захворювань, станів здоров`я, або інших обставин, які потребують значних регулярних витрат. Щодо стягнення з відповідача аліментів у твердій грошовій сумі, то згідно статті 181 Сімейного кодексу України, право визначати спосіб стягнення аліментів належить позивачу як матері, з якою проживає дитина, а не відповідачу. У випадку, коли платник аліментів має стабільне та істотне грошове забезпечення, у тому числі як військовослужбовець, стягнення аліментів у частці від доходу найбільш повно відповідає природі аліментних правовідносин, оскільки забезпечує дитині належний і співмірний рівень утримання відповідно до реального матеріального становища батька. Звертає увагу суду на те, що позиція відповідача свідчить про його намір мінімізувати обсяг аліментного обов`язку. Так, відповідач не порушує питання про визначення аліментів навіть у меншій частці від доходу (наприклад, 1/4 частини), натомість наполягає на встановленні фіксованої суми у розмірі 10 000 грн незалежно від фактичного рівня його доходів. Дитина постійно проживає разом із матір`ю, у зв`язку з чим саме на позивачу покладається основний тягар її щоденного утримання, виховання та розвитку. Позивач забезпечує не лише матеріальні потреби дитини, але й здійснює безпосередній догляд, виховання, організацію навчального процесу, медичного обслуговування, розвитку здібностей, що потребує значних витрат часу, фізичних та емоційних ресурсів. Посилання відповідача на річні доходи позивачки є припущенням, оскільки ним не надано жодних доказів, які б підтверджували зазначене. При цьому, твердження відповідача про нібито «високу платоспроможність» позивачки у зв`язку з наявністю у власності автомобіля Chery Tiggo є маніпулятивними та не відповідають фактичним обставинам, оскільки такий має значний строк експлуатації (понад 15 років) та його технічний стан є вкрай незадовільним, утримання такого транспортного засобу потребує додаткових витрат на ремонт та підтримання його в робочому стані. Доводи відповідача про те, що витрати на додаткові заняття дитини не пов`язані з «особливими здібностями», а є лише загальним розвитком, є помилковими, оскільки вивчення іноземних мов та ІТ-навичок є складовою сучасної освіти та нормального розвитку дитини. Такі витрати нпідтверджено долученими чеками та квитанціями. Стосовно утримання батьків, то вони дійсно проживали у Чеській Республіці, однак у зв`язку з діагностуванням у батька тяжкого онкологічного захворювання, були змушені повернутися в Україну з метою отримання належного медичного обстеження та лікування. Станом на теперішній час саме позивачка забезпечує організацію лікування батька, його супровід та несе витрати, пов`язані з його переміщенням і медичним обслуговуванням. Доводи відповідача щодо необхідності зупинення провадження у справі є безпідставними та не підтверджені належними доказами. 
Згідно з ч.5 ст.268 ЦПК України, датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд дійшов наступних висновків.
Щодо клопотання позивачки про забезпечення доказу щодо встановлення місця проживання відповідача, то таке не відповідає вимогам ст.117 ЦПК України та ч.1 ст.116 ЦПК України і не підлягає вирішенню судом. Судом здійснено запит щодо отримання інформації про ВПО з ЄІССС на виконання вимог ч.7 та ч.8 ст.187 ЦПК України та отримано відомості про фактичне місце проживання відповідача ОСОБА_2 .
Щодо посилання відповідача на правову позицію Великої Палати Верховного Суду, викладену в постанові від 12 листопада 2025 року у справі № 754/947/22, згідно якої суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у разі перебування сторони у складі ЗСУ, що переведені на воєнний стан, то відповідного клопотання про зупинення провадження у справі відповідачем не подано, а тому і не вирішується судом.
Щодо суті спору.
Судом встановлено, що відповідно до копії свідоцтва про народження (повторно) серії НОМЕР_1 , ОСОБА_3 народився ІНФОРМАЦІЯ_3 , та його батьками записані: ОСОБА_2 та ОСОБА_1 .
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , перебували у зареєстрованому шлюбі з 13.08.2011, який рішенням Корольовського районного суду м. Житомира у справі №296/13052/23 від 05 червня 2024 року розірвано. Рішення суду набрало законної сили 08.07.2024.
У відповідності до довідок про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи №1827-1582 від 06.04.2017, №1827-1259 від 01.12.2014, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , фактично проживають за адресою: АДРЕСА_1 .
Згідно відповіді №2234807 на запит суду від 13.01.2026 вбачається, що ОСОБА_2 є внутрішньо переміщеною особою, фактично проживає за адресою: АДРЕСА_2 .
З довідки про заробітну плату за січень 2025 року – грудень 2025 року № 1, виданої Східноукраїнським національним університетом імені Володимира Даля 07.01.2026, встановлено, що ОСОБА_1 працює у Східноукраїнському національному університеті імені Володимира Даля, з січня 2025 року по грудень 2025 року отримала заробітну плату в загальному розмірі 235 865,85 грн.
Згідно свідоцтва про реєстрацію транспортного засобіу НОМЕР_2 , ОСОБА_1 на праві власності належить автомобіль марки "Chery Tiggo", 2008 року випуску, дата реєстрації 13.08.2024.
Відповідно до довідки №1/26-91 від 25.02.2026, виданої Управлінням Служби безпеки України в Житомирській області вбачається, що ОСОБА_2 дійсно є військовослужбовцем і проходить військову службу Службі безпеки України з 30 квітня 2001 року.
ОСОБА_2 має статус учасника бойових дій згідно з посвідченням серії НОМЕР_3 .
Відповідно до наявних в матеріалах справи квитанцій, ОСОБА_2 за період з березня 2025 року по грудень 2025 року включно переслав кошти на карту № НОМЕР_4 , яка належить ОСОБА_1 , у загальному розмірі 84 000,00 грн.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Положеннями статті 141 Сімейного кодексу України (далі - СК України) встановлено, що мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого частиною п`ятою статті 157 цього Кодексу.
Частиною першою статті 180 СК України передбачено, що батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Згідно зі статтею 181 СК України, способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Положеннями статті 182 СК України закріплено, що при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини.
Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Визначаючи розмір аліментів, що підлягають до стягнення, суд враховує положення статті 182 СК України, а саме:
- відомості щодо незадовільного стану здоров`я дитини ОСОБА_3 матеріали справи не містять;
- позивачка ОСОБА_1 офіційно працює у Східноукраїнському національному університеті імені Володимира Даля, з січня 2025 року по грудень 2025 року отримала заробітну плату в загальному розмірі 235 865,85 грн. Відомості щодо її реєстрації як ФОП, на що вказує відповідач, матеріали справи не містять;
- твердження позивачки про те, що вона утримує своїх батьків безпідставне, оскільки відсутні такі докази. Медична консультація особи ОСОБА_4 з відповідним діагнозом не доводить наявність родинних зв`язків між позивачкою та такою особою, а також не є підтвердженням факту утримання такої особи позивачкою;
- додані позивачкою до відповіді на відзив квитанція на отримувача ТОВ Робокод, виписка з ЄДР щодо ФОП ОСОБА_5 не свідчать про витрати позивача на гуртки/заняття, які відвідує дитина, без надання інших підтверджуючих документів;
- відомості про тяжкий стан здоров`я відповідача в матеріалах справи відсутні;
- відповідач ОСОБА_2 проходить військову службу у Службі безпеки України з 30 квітня 2001 року, має статус учасника бойових дій. Відомостей про свої доходи до суду не подав, натомість просить суд з його письмових пояснень врахувати, що він отримує бойові премії, які є компенсацією за смертельний ризик, а стягнення аліментів з нерегулярних виплат є несправедливим;
- посилання відповідача на те, що при стягненні аліментів суд має врахувати його статус військовослубовця та учасника бойових дій є безпідставним, оскільки розмір аліментів визначається не за критерієм професії, а за критерієм доходів, які платник аліментів отримує за свою роботу;
- твердження відповідача про те, що він систематично несе витрати на амуніцію, спорядження, ремонт техніки, побутові потреби, засоби зв`язку, медичне забезпечення, лікування, реабілітацію, тощо, що пов`язано з проходженням військової служби, доказово не підтверджено; 
- твердження позивачки про наявність у відповідача на праві власності транспортного засобу Mini Cooper доказово не підтверджено, а пояснення у заявах по суті справи такими доказами не є. З пояснень сторін суд не може достеменно встановити, коли було придбано транспортний засіб, строк його експлуатації на момент придбання, вартість транспортного засобу станом на час придбання, а отже яким чином такий транспортний засіб впливає на матеріальне становище відповідача, що підлягає вирішенню у питанні визначення розміру аліментів;
- наявність на праві власності у позивачки автомобіля марки "Chery Tiggo", 2008 року випуску, не свідчить про високу платоспроможність ОСОБА_1 , на що вказує відповідач, оскільки знову ж таки, суду невідомі такі обставини, як: строк його експлуатації на момент придбання, вартість транспортного засобу станом на час придбання, а фото неідентифікованого автомобіля такими доказами не є;
- відповідач не має на утриманні інших осіб;
- у матеріалах справи відсутні докази щодо наявності на праві власності, володіння та/або користування у відповідача майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав. 
З урахуванням всіх наведених встановлених обставин у цій справі у відповідності до ст.182 СК України, та наданих сторонами доказів, суд дійшов висновку про присудження на користь позивачки аліментів на утримання неповнолітньої дитини: ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно. Необхідність стягнення аліментів в розмірі 1/3 частки від доходу відповідача позивачкою не доведена.
Щодо зазначення у позові про необхідність покриття додаткових витрат: відвідування дитиною додаткових занять (репетиторів) з вивчення чеської, англійської, української мов; спортивних гуртків (боротьба та інші секції); спеціалізованих курсів з програмування, то такі доведені витрати можуть бути стягнуті в порядку ст.185 СК України за наявності відповідних підстав як додаткові та не охоплюються присудженим розміром аліментів в порядку ст.181 СК України.
Щодо прохання відповідача визначити спосіб сплати аліментів у твердій грошовій сумі, то суд вирішує справу в межах заявлених позовних вимог позивачем. Відповідач не наділений правом змінювати чи визначати предмет позову.
Відповідно до ч.1 ст.191 СК України, аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
Із матеріалів справи встановлено, що позивачка звернулась до суду із позовом 12 січня 2026 року, а тому аліменти підлягають присудженню саме з цієї дати.
Положеннями статті 430 ЦПК України закріплено, що суд допускає негайне виконання рішень у справах про стягнення аліментів у межах суми платежу за один місяць.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Згідно положень ст.141 ЦПК України, з урахуванням п.3 ч.1 ст.5 Закону України "Про судовий збір", беручи до уваги те, що позивачка звільнена від сплати судового збору, суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір в розмірі 1 331,20 грн.
Керуючись статтями 141, 247, 258, 259, 263-265, 268, 352 ЦПК України, суд, -
ухвалив:
Цивільний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до ОСОБА_2 ( АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_6 ) про стягнення аліментів,- задовольнити частково.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , аліменти на утримання дитини – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частки з усіх видів заробітку (доходу) платника аліментів, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, щомісячно, починаючи стягнення з дня пред`явлення позову до суду, тобто з 12.01.2026, та до досягнення дитиною повноліття.
В решті позовних вимог - відмовити.
Стягнути з ОСОБА_2 в дохід держави 1 331,20 грн (одну тисячу триста тридцять одну гривню двадцять копійок) судових витрат по сплаті судового збору.
Допустити негайне виконання рішення про стягнення аліментів - у межах суми платежу за один місяць.
Рішення суду може бути оскаржене до Житомирського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. 
Повний текст рішення суду складено 21 травня 2026 року.

Суддя М. В. Петровська