ПОСТАНОВА 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

29 квітня 2026 року 
м. Черкаси 

Справа № 694/2557/25		
Провадження № 22-ц/821/931/26		
категорія 304090000 	  	

Черкаський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючої: Карпенко О.В. 
суддів: Новікова О.М., Фетісової Т.Л.
за участю секретаря: Руденко А.О. 

учасники справи:
позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал»,
представник позивача: адвокат Крюкова Марина Володимирівна,
відповідач: ОСОБА_1 ,

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» - адвоката Крюкової Марини Володимирівни на заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 лютого 2026 року (ухваленого під головуванням судді Кравченко Т.М. в приміщенні Звенигородського районного суду Черкаської області) у справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,-

в с т а н о в и в :

Короткий зміст позовних вимог

У серпні 2025 року ТОВ «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (далі по тексту ТОВ «ФК «Фінтраст», Товариство) звернулося до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
В обґрунтування позовних вимог зазначало, що  08.04.2024 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 укладено договір № 1544044 про надання споживчого кредиту.
На умовах, встановлених договором, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» зобов`язується надати споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кредитні кошти, сплатити проценти за користування ними та виконати обов`язки, передбачені договором. 
За умовами договору сума кредиту складає 15000,00 грн. Строк кредиту 360 днів: з 08.04.2024 по 03.04.2025. Періодичність платежів зі сплати процентів – кожні 30 днів. Стандартна процентна ставка становить 2,5% в день та застосовується в межах строку кредиту, вказаного в п. 1.4 цього Договору. 
Відповідно до зазначених вище умов договору, ТОВ «Слон Кредит» свої зобов`язання перед ОСОБА_1 виконало та надало споживачу кредит в сумі 15000,00 грн, шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 .
24.12.2024 згідно з умовами договору відступлення прав вимоги № 24122024, ТОВ «Слон Кредит» відступило право вимоги за кредитним договором № 1544044 від 08.04.2024 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», а відповідно ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» набуло права вимоги до відповідача.
Відповідача було належним чином повідомлено про відступлення права вимоги за кредитним договором.
Враховуючи зазначене, до позивача відповідно до укладеного договору факторингу № 24122024 від 24.12.2024 перейшло право грошової вимоги до відповідача за договором № 1544044 від 08.04.2024, загальна сума заборгованості склала 119800,00 грн, з якої заборгованість по тілу кредиту – 15000,00 грн, заборгованість за процентами – 97300,00 грн, штрафні санкції 7000,00 грн.
Вказує, що станом на дату укладення Договору факторингу від 24.12.2024 строк дії Договору № 1544044 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.04.2024 не закінчився.
А тому, в межах строку дії Договору, укладеного між первісним кредитором та відповідачем, ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» у період з 25.12.2024 по 03.04.2025 (100 календарних днів) здійснено нарахування процентів за стандартною процентною ставкою, у сумі 37500,00 грн.
Нараховані відсотки не носять характеру штрафних, а є процентами за користування кредитом, що нараховані в межах строку кредиту – процентами за правомірне користування чужими грошовими коштами, розмір яких визначається договором.
На підставі наведеного, ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» просило суд ухвалити рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» суму заборгованості в розмірі 149800,00 грн, з яких: сума кредиту 15000,00 грн, сума процентів за користування кредитом 97300,00 грн, нараховані позивачем проценти за 100 календарних днів – 37500,00 грн.; сплачений судовий збір в розмірі 2422,40 грн., витрати на правову допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
Крім того, позивач просив у порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України зобов`язати орган (особу), що здійснюватиме примусове виконання рішення, нараховувати інфляційні витрати та 3% річних відповідно до ст. 625 ЦК України.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 лютого 2026 позов - задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» заборгованість за кредитним договором у розмірі 112 300,00 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» судові витрати зі сплати судового збору в розмірі 1816,80 грн. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7500,00 грн.
В задоволенні іншої частини позовних вимог відмовлено.

Рішення суду мотивовано тим, що матеріалами справи підтверджується факт укладення електронного кредитного договору та виконання ТОВ «Слон Кредит» умов кредитного договору шляхом зарахування коштів на рахунок відповідача. Оскільки відповідач умови договору належним чином не виконав, а до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором згідно договору факторингу, тому у позивача наявні підстави для стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту у розмірі 15000,00 грн. та заборгованості за відсотками у сумі 97300,00 грн. 
Вирішуючи вимоги в частині стягнення відсотків за користування кредитом, суд першої інстанції прийшов до висновку, що з укладеного договору факторингу між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» не вбачається право нараховувати проценти за користування грошовими коштами в період з 25.12.2024 по 03.04.2025, що в свою чергу не дає право правонаступнику ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на їх стягнення, а тому в цій частині в задоволенні позову слід відмовити.
Відмовляючи в задоволенні вимоги про стягнення інфляційних втрат та 3% річних згідно ст. 625 ЦК України, суд першої інстанції виходив із того, що кредитні правовідносини виникли 08.04.2024, тобто у період запровадженого в Україні воєнного стану, який діє і на даний час, тому вказані вимоги в період воєнного стану не підлягають до стягнення.
Щодо вимог позивача про зазначення в рішенні суду про стягнення в порядку частин десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК України з відповідача 3% річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду, суд першої інстанції прийшов до висновку, що питання про можливість у конкретній справі застосовувати приписи ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України суд вирішує на власний розсуд із урахуванням обставин, що мають істотне значення, на основі принципів розумності, справедливості та пропорційності.

Короткий зміст вимог апеляційних скарг

16.03.2026 року представник ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» – адвокат Крюкова М.В. подала через систему «Електронний суд» апеляційну скаргу, в якій, вважаючи рішення суду в частині відмови у стягненні процентів за користування кредитом незаконним, необґрунтованим та прийнятим з порушенням норм матеріального права, просила скасувати рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 16.02.2026 та ухвалити нове рішення, яким стягнути з ОСОБА_1 на користь позивача заборгованість у розмірі 149800,00 грн, судові витрати, які складаються із судового збору у розмірі 2 422,40 грн та витрат на правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн, а також в порядку ч. 10, 11 ст. 625 ЦК України органу, що здійснюватиме примусове виконання рішення, нараховувати інфляційні втрати та 3% річних, починаючи з дати набрання рішенням суду законної сили до моменту виконання рішення в частині задоволеної суми заборгованості і стягнути отриману суму з відповідача на користь позивача.
Також просила стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» витрати на правову допомогу в апеляційній інстанції у розмірі 8 000,00 грн.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга мотивована тим, що суд фактично встановив факт укладення договору про надання споживчого кредиту, проте прийшов до помилкового висновку про часткове задоволення заборгованості за нарахованими відсотками за користування кредитом.
Відповідно до умов договору факторингу, укладеного між позивачем та первісним кредитором, позивач набув усі права вимоги за основним зобов`язанням, включаючи як вже існуючу заборгованість, так і майбутню вимогу, яка передбачена договором. Оскільки договором факторингу прямо передбачено право позивача на отримання майбутньої вимоги, а також на нарахування відсотків у разі прострочення оплати, нарахування відсотків з 25.12.2024 по 03.04.2025 є законним та обґрунтованим. Таким чином, майбутня вимога, що була передана позивачеві разом із договором факторингу є належним об`єктом правочину, а відсотки за її прострочення підлягають стягненню відповідно до умов договору та положень чинного законодавства України.
Позивач мав законне право нараховувати відсотки в межах строку дії кредитного договору, а також після укладення договору факторингу, що відповідає нормам чинного законодавства України.

Відзив на апеляційну скаргу не надходив.

Згідно ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду.

Позиція Черкаського апеляційного суду

Відповідно до ст. 129 Конституції України однією з основних засад судочинства є забезпечення апеляційного оскарження рішення суду, а відповідно до ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які повинні бути справедливими.
Згідно ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи вищезазначене, розгляд даної справи з ознаками малозначності згідно із ч. ч. 4, 6 ст. 19, ч. 1 ст. 369 ЦПК України, здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Суд апеляційної інстанції створив учасникам процесу належні умови для ознайомлення з рухом справи шляхом надсилання процесуальних документів та апеляційної скарги, а також надав сторонам строк для подачі відзиву.
Крім того, кожен з учасників справи має право безпосередньо знайомитися з її матеріалами, зокрема з аргументами іншої сторони, та реагувати на ці аргументи відповідно до вимог ЦПК України.
Переглянувши справу за наявними в ній доказами, перевіривши законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів дійшла наступних висновків. 

Мотиви, з яких виходить Апеляційний суд, та застосовані норми права

Суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 1 та ч. 2 ст. 367 ЦПК України).
Згідно зі ст. 8 Конституції України в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Конституція України має найвищу юридичну силу.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частина 3 ст. 3 ЦПК України передбачає, що провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Згідно з ч. ч. 1, 2 та 5 ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
В повній мірі зазначеним вимогам закону рішення суду першої інстанції не відповідає.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Статтею 2 ЦПК України визначено, що завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Згідно зі ст. 5 ЦПК України, здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, державні та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором. У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспорюваного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону.
Частиною 1 ст. 15 ЦК України передбачено право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Як вбачається із матеріалів справи, 08.04.2024 між ТОВ «Слон Кредит» та ОСОБА_1 за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи ТОВ «Слон Кредит» було укладено договір №1544044 про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» (а.с.61-62).
Пунктом 1.1 договору передбачено, що укладення цього договору здійснюється сторонами за допомогою ІКС Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт.
Відповідно до п. 1.2 договору, товариство надає споживачу кредит у гривні, а споживач зобов`язується одержати та повернути кошти кредиту, сплатити проценти за користування ним та виконати інші обов`язки, передбачені договором.
Сума кредиту, відповідно до п. 1.3 договору 15000,00 грн. Строк, на який надається кредит 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Процентна ставка за кредитом: фіксована. Детальні терміни (дати) повернення кредиту та сплати процентів, визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, що є Додатком №1 до цього договору.
Згідно з п.1.5.1. Договору стандартна процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, вказаного в п.1.4 цього договору.
Пунктом 2.1 Договору передбачено, що кошти кредиту надаються Товариством у безготівковій формі шляхом їх перерахування на поточний рахунок споживача, включаючи використання реквізитів платіжної картки № НОМЕР_2 .
У відповідності до п. 2.2 договору, сума кредиту перераховується товариством протягом двох календарних днів з моменту укладення договору. Дата надання кредиту 08.04.2024 року або 09.04.2024 року.
Відповідно до п.3 Договору проценти, що нараховуються за цим Договором є платою за користування кредитом. Нарахування процентів за Договором здійснюється на залишок фактичної заборгованості за кредитом за кожен день користування кредитом протягом строку кредиту, виходячи із фактичної кількості днів у місяці та у році, тобто метод факт/факт.
Пунктом 5 Договору передбачено порядок повернення кредиту, сплати процентів. Повернення переплат.
Згідно з п.п. 6.1., 6.2 Договору сторони несуть відповідальність за порушення умов цього Договору згідно чинного законодавства України, цього Договору. Порушенням умов цього Договору є його невиконання або неналежне виконання, тобто виконання з порушенням умов, визначених змістом цього Договору.
Пунктом 9.8 Договору визначено, що підписуючи договір, споживач підтверджує, що він ознайомлений з усіма умовами правил надання коштів у позику, в тому числі і на умовах фінансового кредиту ТОВ «Слон Кредит», що розміщені на веб-сайті, повністю розуміє їх, погоджується з ними і зобов`язується неухильно їх дотримуватись.
Договір підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором С979. Також, відповідачем підписано Таблицю обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит, який є додатком №1 до Договору про надання споживчого кредиту №1544044 від 08.04.2024 (а.с.62).
До матеріалів справи додано Паспорт споживчого кредиту, який містить інформацію про основні умови кредитування з урахуванням побажань споживача. Вказаний паспорт підписаний ОСОБА_1 електронним підписом одноразовим ідентифікатором С493 (а.с.64).
З інформації, отриманої на ухвалу про витребування доказів з АТ КБ «ПриватБанк», вбачається, що на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано карту № НОМЕР_1 (IBAN НОМЕР_3 ) на яку 08.04.2024 було зараховано переказ в сумі 15000,00 грн.
24.12.2024 між ТОВ «Слон Кредит», як клієнтом, та ТОВ «ФК «Фінтраст Україна», як фактором було укладено договір факторингу №24122024 від 24.12.2024, згідно з умовами якого ТОВ «Слон Кредит» відступив ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» права грошової вимоги за кредитними договорами. 
Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акту прийому передачі Реєстру боржників згідно Додатку №3, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги (а.с.33 на звороті).
24.12.2024 ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ ФК «Фінтраст Україна» підписали Акт прийому передачі Реєстру боржників за Договором факторингу № 24122024 від 24.12.2024 (а.с.35).
Як вбачається з копії платіжної інструкції в національній валюті № 6308 від 26.12.2024 ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» здійснив на рахунок ТОВ «Слон Кредит» переказу коштів за договором факторингу № 24122024 від 24.12.2024 (а.с.47).
Згідно витягу з реєстру боржників до Договору факторингу № 24122024 від 24.12.2024 до ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» відповідно до укладеного договору перейшло право грошової вимоги до відповідача за Договором про надання споживчого кредиту по продукту «Комфортний» № 1544044 від 08.04.2024 у розмірі 119800,00 грн (а.с.54).
ТОВ «Слон Кредит» повідомлено відповідача про відступлення права вимоги ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» (а.с.48).
ТОВ «Пейтек», яке надає послуги з переказу коштів без відкриття рахунків, згідно укладеного між ТОВ «Слон Кредит» та ТОВ «Пейтек» договору про переказ грошових коштів №06062022-1 від 06.06.2022, надало інформацію про успішно перераховані кошти на платіжну картку № НОМЕР_2 клієнта 08.04.2024 на суму 15 000,00 грн. на карту ОСОБА_1 (а.с.57).
На підставі рішення № 251124/1 єдиного учасника Товариства від 25.11.2024 було змінено найменування ТОВ «ФК «Фінтраст Україна» на ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».
Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом (частина четверта статті 203 ЦК України).
Відповідно до статті 202 ЦК України правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Правочини можуть бути односторонніми та дво- чи багатосторонніми (договори).
За правилом частини першої статті 205 ЦК України правочин може вчинятися усно або в письмовій (електронній) формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Відповідно до ст. ст. 509-510, 526 ЦК України зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст. 525, 625 ЦК України).
Згідно зі ст.530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч.1 ст.610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. Боржник, який прострочив виконання зобов`язання, відповідає перед кредитором за завдані простроченням збитки і за неможливість виконання, що випадково настала після прострочення (ст. 612 ЦК України).
Статтею 627 ЦК України передбачено, що відповідно до ст. 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладанні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Відповідно до ч.1 ст. 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Абзац другий ч. 2 ст. 639 ЦК України передбачає, що договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін, вважається укладеним в письмовій формі.
Згідно зі ст. 3 Закону України «Про електрону комерцію» електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію» моментом підписання електронної правової угоди є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання коштів електронного цифрового підпису всіма сторонами електронної правової угоди; електронний підпис одноразовим ідентифікатором, визначеними цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) при письмовій згоді сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Отже, із досліджених судом доказів встановлено, що між сторонами досягнуто згоди щодо всіх істотних умов договору, який оформлений в електронній формі з використанням одноразового ідентифікатора, і такі дії сторін відповідають приписам чинного законодавства.
Оскільки даний договір укладено за допомогою інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства, доступ до якої забезпечується споживачу через веб-сайт або мобільний додаток, та ОСОБА_1 підписав його електронним підписом одноразовим ідентифікатором, то без отримання відповідного ідентифікатора, без здійснення входу до інформаційно-телекомунікаційної системи Товариства, такий договір не був би укладений.
Аналогічні висновки викладені Верховним Судом у постановах від 07.10.2020 у справі № 132/1006/19, від 28.04.2021 у справі № 234/7160/20, від 01.11.2021 у справі № 234/8084/20, від 14.06.2022 у справі № 757/40395/20, від 08.08.2022 у справі № 234/7298/20.
Отже, із наведеного слідує, що відповідач уклав із ТОВ «Слон Кредит» електронний договір та підписав такий у порядку, визначеному ст. 12 ЗУ «Про електронну комерцію» (електронним підписом одноразовим ідентифікатором), а тому договір вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі.
Також колегія суддів зазначає, що умови укладеного між сторонами кредитного договору відповідачем у судовому порядку не оспорювались.

Колегія суддів звертає увагу на те, що суть апеляційної скарги зводиться лише до незгоди позивача в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення нарахованих відсотків за 100 календарних днів в розмірі 37500,00 грн та щодо вимог про зазначення в рішенні суду про стягнення в порядку частин десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК України з відповідача 3% річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду, жодних інших доводів щодо незаконності оскаржуваного рішення апеляційна скарга не містить, тому апеляційний суд здійснює перегляд судового рішення лише у вищевказаних межах доводів апеляційної скарги ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал».
Відмовляючи в частині стягнення відсотків за період з 25.12.2024 по 03.04.2025, суд першої інстанції виходив з того, що позивачем не надано достатніх, належних та допустимих доказів на підтвердження підстав нарахування відсотків за 100 календарних днів у вказаний період.
Колегія суддів не погоджується з таким висновком, з огляду на наступне.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 та ч. 1 ст. 1049 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми кредиту, розмір і порядок одержання яких встановлюються договором.
Отже, припис абзацу 2 ч. 1 ст. 1048 ЦК України про виплату процентів до дня повернення позики може бути застосований лише у межах погодженого сторонами строку кредитування.
З аналізу зазначених норм матеріального права слідує, що після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України, право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом припиняється. Права та інтереси кредитодавця в охоронних правовідносинах забезпечуються ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
Таким чином, позикодавець відповідно до ст. 1048 ЦК України, мав право стягнути заборгованість по нарахованих та несплачених процентах за користування кредитними коштами в межах погодженого сторонами строку кредитування 360 днів, тобто з 08.04.2024 до 03.04.2025. Сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов кредитного договору.
Відповідно до п. 1.1 Договору факторингу № 24122024 від 24.12.2024 фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб боржників, включаючи суму основного зобов`язання (кредиту), плату за кредитом (плату за процентною ставкою), пеню за порушення грошового зобов`язання та інші платежі, право на одержання яких належить клієнту.
Після отримання позивачем права вимоги, відповідач продовжує не виконувати покладені на нього кредитним договором обов`язки, а тому в межах строку дії кредитного договору за 100 календарних днів (з 25.12.2024 по 03.04.2025) позивачем нараховані відсотки за стандартною процентною ставкою 2,5 % в сумі 37500,00 грн, розрахунок яких наведено безпосередньо у позовній заяві та апеляційній скарзі (15000 грн * 2,5% * 100 календарних днів).
Отже, колегія суддів доходить висновку про те, що позивач набув право вимоги, в тому числі, щодо майбутніх вимог, зокрема, щодо відсотків, нарахованих за період з 25.12.2024 по 03.04.2025 року, тобто в межах строку дії договору.
Згідно з п. 1.4 договору строк кредиту 360 днів. Періодичність платежів зі сплати процентів кожні 30 днів. Детальні терміни повернення кредиту та сплати процентів визначені в Таблиці обчислення загальної вартості кредиту для споживача та реальної річної процентної ставки за договором про споживчий кредит (Графік платежів), що є додатком № 1 до цього договору.
П. 1.5.1, 1.5.2 даного договору передбачено, що стандартна процентна ставка становить 2,50 % в день та застосовується у межах строку кредиту, визначеного в п. 1.4 цього договору. Знижена процентна ставка становить 2% в день та застосовується відповідно до умов договору.
Відповідно до розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «Слон Кредит», заборгованість за договором № 1544044 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.04.2024 склала 119800,00 грн, з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 15000,00 грн, прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 97300,00 грн та 7500,00 грн штрафні санкції.
Згідно розрахунку заборгованості, складеного ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал», заборгованість за нарахованими відсотками по договору № 1544044 про надання коштів на умовах споживчого кредиту від 08.04.2024 за період з 25.12.2024 по 03.04.2025 становить 37500,00 грн.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи, щодо позовних вимог про стягнення заборгованості за нарахованими відсотками у сумі 37500,00 грн за період з 25.12.2024 по 03.04.2025, апеляційний суд виходить з наступного.
22.11.2023 прийнято Закон України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» № 3498-IX, який набрав чинності 24.12.2023. Цим законом доповнено ч. 5 ст. 8 Закону України «Про споживче кредитування», відповідно до якої максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до ч. 4 цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Частиною 2 Розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія п. 5 розділу І цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Разом з цим, частиною 4 розділу 11 Прикінцевих та перехідних положень ЗУ «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» визначено, що надавачам фінансових послуг, не зазначеним у пункті 3 цього розділу, та надавачам допоміжних послуг протягом 30 днів з дня набрання чинності цим Законом слід привести свою діяльність та документи у відповідність з вимогами цього Закону.
У справі, що переглядається, договір № 1544044 про надання споживчого кредиту було укладено 08.04.2024, тобто після набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», а тому кредитор повинен був привести свою діяльність та документи у відповідності з вимогами цього Закону.
Так, пунктом 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону «Про споживче кредитування» передбачено, що тимчасово, протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати протягом перших 120 днів 2.5%, протягом наступних 120 днів 1,5%. Однак, перехідні положення законопроекту застосовується, у разі якщо потрібно врегулювати відносини, пов`язані з переходом від існуючого правового регулювання до бажаного, того, яке має запроваджуватися з прийняттям нового закону. При цьому перехідні положення повинні узгоджуватися з приписами прикінцевих положень, що стосується особливостей набрання чинності законом чи окремими його нормами. Норми тимчасового та локального характеру, якщо вони присутні в законі, також включаються до перехідних положень законопроекту.
Частина 2 розділу 2 Прикінцевих та перехідних положень Закону України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг» встановлено, що дія пункту 5 розділу 1 цього Закону поширюється на договори про споживчий кредит, укладені до набрання чинності цим Законом, якщо строк дії таких договорів продовжено після набрання чинності цим Законом.
Зазначене указує на те, що строк, встановлений в п. 17 Прикінцевих та Перехідних положень Закону України «Про споживче кредитування» встановлювався для договорів, укладених до набрання чинності Законом України «Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг», якщо строк дії договорів продовжувався після набрання чинності Законом.
Таким чином, колегія суддів приходить до висновку, що умови договору щодо встановлення денної процентної ставки вище 1% є нікчемними в силу положень частини 5 статті 8 та частини 5 статті 12 Закону України «Про споживче кредитування».
З наданих позивачем розрахунків заборгованості вбачається, що проценти за користування кредитом, нараховані за процентною ставкою 2,5 %, незважаючи на те, що з 21 серпня 2024 року вже діяло законодавчо визначене обмеження по процентній ставці - 1%.
При цьому, колегія суддів враховує, що Верховний Суд неодноразово звертав увагу, що принцип заборони повороту до гіршого (non reformatio in peius) відомий ще з часів римського права та існував у зв`язку із іншим правилом - tantum devolutum quantum appellatum (скільки скарги, стільки і рішення). Правило заборони повороту означає недопустимість погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення. Тобто, особа, яка оскаржує судове рішення, не може потрапити в гірше становище, порівняно із тим, що така особа досягнула в попередній інстанції в результаті своєї ж скарги (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 24 травня 2023 року у справі № 179/363/21 (провадження № 61-4060св23), постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 21 червня 2023 року в справі № 757/42885/19-ц (провадження № 61-9060св22)).
З огляду на правило заборони погіршення становища сторони, яка оскаржує судове рішення, колегія суддів приходить до висновку, що стягненню підлягає заборгованість за нарахованими відсотками за період із 25.12.2024 по 03.04.2025 у розмірі 15 000,00 грн. (15000,00 х 1% х 100 = 15000,00).
Стосовно вимог позивача про зазначення в рішенні суду щодо стягнення в порядку частин десятої та одинадцятої статті 265 ЦПК України з відповідача 3% річних на суму основного боргу до моменту виконання рішення суду, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до ч.10 та ч.11 ст.265 ЦПК України, суд, приймаючи рішення про стягнення боргу, на який нараховуються відсотки або пеня, може зазначити в рішенні про нарахування відповідних відсотків або пені до моменту виконання рішення з урахуванням приписів законодавства України, що регулюють таке нарахування. Остаточна сума відсотків (пені) у такому випадку розраховується за правилами, визначеними у рішенні суду, органом (особою), який здійснює примусове виконання рішення суду і відповідні дії (рішення) якого можуть бути оскаржені в порядку, передбаченому розділом VII цього Кодексу.
Відповідно до Закону України від 15.03.2022 № 2120-IX «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану», розділ «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України доповнено пунктом 18, який передбачає, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється, зокрема, від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24.02.2022 за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 на всій території України введено воєнний стан, строк якого неодноразово продовжувався і який безперервно триває з 24.02.2022 до теперішнього часу.
Вирішуючи вимоги позивача в порядку ч. ч. 10, 11 ст. 265 ЦПК України органу (особі), що здійснюватиме примусове виконання судового рішення, нараховувати на суму боргу інфляційні втрати і 3% річних згідно ст. 625 ЦК України за відповідними формулами, суд першої інстанції, врахувавши, що договір про надання споживчого кредиту № 1467846 від 28.02.2024, укладений в період запровадженого в Україні воєнного стану, дійшов правильного висновку, що дана вимога є безпідставною та такою, що не підлягає до задоволення.
Відповідно до пункту 2 ч. 1 ст. 374 ЦПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення.
Згідно ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю та ухвалення нового рішення є:1) неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; 2) недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; 3) невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; 4) порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
За таких обставин, заочне рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача ОСОБА_1 нарахованих процентів за період з 25.12.2024 по 03.04.2025 не відповідає матеріалам справи, ухвалене з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи та з неправильним застосуванням норм матеріального права, а відтак відповідно до вимог статті 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням у цій частині нового судового рішення про часткове задоволення вимоги.
Щодо розподілу судових витрат.
Згідно з ч.1 ст.133 ЦПК України судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Відповідно до положень ч. 3 ст.133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати, в тому числі витрати на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 141 ЦПК України судовий збір та інші витрати, пов`язані з розглядом справи, у разі часткового задоволення позову покладаються на обидві сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Частиною 8 статті 141 ЦПК України визначено, що розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
Оскільки за наслідками апеляційного перегляду колегія суддів дійшла висновку про скасування рішення суду першої інстанції в частині відмови в стягненні заборгованості за нарахованими відсотками із ухваленням нового рішення про часткове задоволення вказаних позовних вимог, судові витрати підлягають перерозподілу пропорційно до задоволених позовних вимог.
На підтвердження надання правничої допомоги в суді першої інстанції, позивачем надано копію договору про надання правової допомоги № 10/12-2024 від 10.12.2024; копію акту № 9781 від 12.08.2025 прийому-передачі виконаних робіт (наданих послуг) згідно Договору № 10/12-20024 від 10.12.2024; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; копію заявки № 9781 від 14.07.2025 на виконання доручення по Договору № 10/12-20024 від 10.12.2024.
Врахувавши предмет і складність справи, час, необхідний для вчинення дій і надання послуг, а також виходячи із засад розумності, справедливості та співмірності, колегія суддів приходить до висновку, що з відповідача на користь позивача підлягає стягненню витрати на професійну правничу допомогу пропорційно розміру задоволених позовних вимог (85%) – у розмірі 8500,00 грн.
У апеляційній скарзі представник позивача просила суд стягнути з ОСОБА_1 судові витрати з оплати правової допомоги у розмірі 8 000,00 грн в суді апеляційної інстанції.
На підтвердження понесених судових витрат суду надано: копію ордера від 09.03.2026; копію свідоцтва про право на зайняття адвокатською діяльністю; копію договору про надання допомоги № 07/07-2022 від 07.07.2022.
Отже, стороною позивача підтверджено документально, що позивачем дійсно були понесені витрати на правничу допомогу під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції, а загальний розмір таких витрат складає 8 000,00 грн, що підтверджено належними та допустимими доказами.
У постановах від 19 лютого 2022 року в справі № 755/9215/15-ц та від 05 липня 2023 року в справі № 911/3312/21 Велика Палата Верховного Суду виснувала, що під час визначення суми відшкодування суд має виходити з критерію реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та потрібності), а також критерію розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи та фінансовий стан обох сторін.
Критерії оцінки реальності адвокатських витрат (установлення їхньої дійсності та неодмінності), а також розумності їхнього розміру застосовують з урахуванням конкретних обставин справи, тобто є оціночним поняттям. Вирішення питання оцінки суми витрат, заявлених до відшкодування, на предмет відповідності зазначеним критеріям є завданням того суду, який розглядав конкретну справу і мав визначати суму відшкодування з належним урахуванням особливостей кожної справи та всіх обставин, що мають значення.
Правнича допомога, надана адвокатом Крюковою М.В. в суді апеляційної інстанції, полягала в складанні апеляційної скарги.
Подання доказів на підтвердження розміру витрат на професійну правничу допомогу не є безумовною підставою для відшкодування судом таких витрат у зазначеному розмірі з іншої сторони, адже цей розмір має бути доведений, документально обґрунтований та відповідати критеріям реальності адвокатських витрат (їхньої дійсності й потрібності) та розумності їхнього розміру з огляду на конкретні обставини справи.
Дослідивши клопотання представника ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» - адвоката Крюкової М.В. про розподіл судових витрат, додані до неї документи, та вирішуючи, чи є розмір витрат ТОВ «ФК «Фінтраст Капітал» на правничу допомогу обґрунтованим і пропорційним до предмета спору в даній справі, колегія суддів вважає, що заявлені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 8 000,00 грн не відповідають критерію розумності їхнього розміру, а також не відповідають обсягу наданих правничих послуг під час розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
Отже, заява сторони позивача про стягнення з відповідача судових витрат на професійну правничу допомогу підлягає частковому задоволенню в розмірі 2000,00 грн.
Як вбачається із матеріалів справи, ТОВ «Фінтраст Капітал» при зверненні до суду із даним позовом сплатило судовий збір у розмірі 2 422,40 грн. 
Колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги та часткове задоволення позовних вимог, тому сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини позовних вимог (85%), а саме у розмірі 2059,04 грн (2 422,40 грн*85%).
При зверненні із апеляційної скаргою, позивач сплатив судовий збір у розмірі 3 633,60 грн. Враховуючи, що апеляційна скарга задоволена частково на (40%), тому сплачений позивачем судовий збір підлягає стягненню на його користь з відповідача пропорційно до задоволеної частини апеляційної скарги, що становить 1453,44 грн ( 3 633,60 грн х 40%).
Отже, зважаючи на вищевикладене, з відповідача на користь позивача підлягає стягненню судовий збір, сплачений за позовну заяву та за апеляційну скаргу пропорційно розміру задоволених вимог, що становить 3512,48 грн (2059,04 грн +1453,44 грн).

Керуючись ст.ст. 368, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд, -

у х в а л и в :

Апеляційну скаргу представника Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» - адвоката Крюкової Марини Володимирівни – задовольнити частково.
Заочне рішення Звенигородського районного суду Черкаської області від 16 лютого 2026 року в частині відмови у задоволенні позовних вимог про стягнення із відповідача ОСОБА_1 нарахованих процентів за період з 25.12.2024 по 03.04.2025 та стягнення судових витрат – скасувати та ухвалити в цій частині нове рішення про часткове задоволення позовних вимог.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (ЄДРПОУ 44559822) нараховані проценти за Договором № 1544044 про надання споживчого кредиту за період з 25.12.2024 по 03.04.2025 в розмірі 15 000,00 грн.
В іншій частині рішення суду першої інстанції - залишити без змін.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (ЄДРПОУ 44559822) витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 10 500,00 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Фінтраст Капітал» (ЄДРПОУ 44559822) судовий збір в розмірі 3512,48 грн.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення, в порядку та за умов, визначених ЦПК України.

Головуюча         О.В. Карпенко

Судді          О.М. Новіков

Т.Л. Фетісова