ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
10 червня 2026 року
м. Київ
справа № 199/10367/23
провадження № 61-2117св26
Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду: 
головуючого - Луспеника Д. Д.,
суддів: Гулейкова І. Ю., Коломієць Г. В., Лідовця Р. А., Черняк Ю. В. (суддя-доповідач),
учасники справи:
позивач - Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Банк»,
відповідач -  ОСОБА_1 ,
розглянув у порядку спрощеного позовного провадження касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Мальцева Вадима Петровича, на заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 08 липня 2025 року, ухвалене у складі судді Спаї В. В., тапостанову Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2026 року, ухвалену в складі колегії суддів: Агєєва О. В., Космачевської Т. В., Халанжи О. В.,
ВСТАНОВИВ:
1. Описова частина
Короткий зміст позовних вимог
У грудні 2023 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ОТП Банк» (далі - ТОВ «ОТП Банк») звернулося до суду з позовом до ОСОБА_2 про стягнення заборгованості за кредитним договором.
Позов обґрунтовано тим, що 16 вересня 2021 року між АТ «ОТП Банк» (після зміни назви ТОВ «ОТП Банк») та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 2037509076, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 244 110 грн, зі строком повернення кредиту 16 вересня 2026 року.
АТ «ОТП Банк» свої зобов`язання по видачі відповідної суми кредиту відповідно до умов кредитного договору № 2037509076 від 16 вересня 2021 року виконало повністю, кошти надало, що підтверджується переказом коштів та меморіальним ордером №25939780 від 16 вересня 2021 року.
Згідно з додатком № 1 до кредитного договору № 2037509076 від 16 вересня 2021 року, графіку платежів та розрахунку загальна вартість кредиту становить 464 935,21 грн, щомісячний платіж позичальника - 7 369,33 грн, крім останнього - 7 563,92 грн, строк кредиту - 60 місяців.
Відповідач зобов`язань за кредитним договором належним чином не виконує. У зв`язку з порушенням умов кредитного договору № 2037509076 від 16 вересня 2021 року згідно з розрахунком, наданим ТОВ «ОТП Банк», станом на 14 червня 2023 року заборгованість ОСОБА_2 становить 245 752 грн.
На підставі викладеного та керуючись, зокрема, положеннями статей 525, 526, 625, 629, 1048-1050, 1054 ЦК України, ТОВ «ОТП Банк» просило суд стягнути з ОСОБА_2 кредитну заборгованість у розмірі 245 752 грн, яка складається із основної заборгованості за кредитом - 189 854,96 грн, та заборгованості за відсотками - 55 897,04 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Заочним рішенням Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 08 липня 2025 року позов ТОВ «ОТП Банк» задоволено. Стягнуто з ОСОБА_2 на користь АТ «ОТП Банк» заборгованість за кредитним договором від 16 вересня 2021 року № 2037509076, розмір якої станом на 14 червня 2023 року складає 245 752,00 грн.
Рішення суду першої інстанції та постанову апеляційного суду мотивовано тим, що позивач виконав зобов`язання за кредитним договором. Натомість, відповідач допустив порушення умов повернення кредитних коштів, що призвело до утворення заборгованості станом на 14 червня 2023 року у розмірі 245 752,00 грн. 
Встановивши порушення прав позивача неналежним виконанням відповідачем умов кредитного договору, місцевий суд дійшов висновку про необхідність їх захисту в обраний позивачем спосіб відповідно до статті 16 ЦК України.
Ухвалою Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 28 серпня 2025 року у задоволенні заяви  ОСОБА_2 про перегляд заочного рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 08 липня 2025 року відмовлено.
Ухвалу місцевого суду мотивовано тим, що відповідач був обізнаний про розгляд справи судом 08 січня 2024 року, представник відповідача - адвокат Новік Л. Є., в окремо поданій суду заяві просила суд ознайомитися з матеріалами справи та була з ними ознайомлена двічі, 15 січня 2024 року представник відповідача - адвокат Новік Л. Є., просила суд відкласти розгляд справи в окремо поданій суду заяві, про розгляд справи судом 27 лютого 2025 року відповідач був сповіщений, що підтверджується повідомленням про вручення поштового відправлення. У заяві від 22 квітня 2024 року відповідач просив суд відкласти розгляд справи, оскільки його представник зайнятий в іншому судовому процесі. Про обізнаність відповідача про розгляд справи судом 08 липня 2025 року свідчить довідка про доставку смс.
Короткий зміст постанови суду апеляційної інстанції
Постановою Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_2 залишено без задоволення. Заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 08 липня 2025 року залишено без змін.
Постанову апеляційного суду мотивовано тим, що банком доведено належними та допустимими доказами, що відповідають первинним документам, оформленим відповідно до статті 9 Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність», наявність у відповідача кредитної заборгованості та її розмір. Надані докази є достатніми та достовірними у розумінні статей 77-80 ЦПК України.
Таким чином, суд першої інстанції дійшов обгрунтованого висновку про наявність правових підстав для стягнення заборгованості за укладеним кредитним договором.
Згідно з розрахунком заборгованості сплачені відповідачем грошові кошти на погашення кредиту враховані банком.
Доводи апеляційної скарги про те, що відповідач не був належним чином повідомленим місцевим судом про дату та час розгляду справи у встановленому порядку апеляційним судом відхилені, оскільки факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, якою суд, з додержанням вимог процесуального закону, надсилав ухвалу для вчинення відповідних дій за належною адресою та яка повернулася до суду, у з в`язку із закінченням терміну зберігання, залежала від волевиявлення самого адресата.
Колегія суддів, з урахуванням положень статті 272 ЦПК України, пунктів 11, 17, 99, 116, 117 Правил надання послуг поштового зв`язку, дійшла висновку про те, що у разі якщо повідомлення про вчинення відповідної процесуальної дії направлено судом рекомендованим листом за належною поштовою адресою, яка була надана суду відповідною стороною, і судовий акт повернуто у зв`язку з досиланням на закінчення строку зберігання поштового відправлення, то необхідно вважати, що адресат повідомлений про вчинення відповідної процесуальної дії.
Надходження касаційної скарги до суду касаційної інстанції
19 лютого 2026 року до Верховного Суду через підсистему «Електронний суд» представник ОСОБА_2 - адвокат Мальцев В. П., подав касаційну скаргу назаочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 08 липня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2026 року.
Ухвалою Верховного Суду від 10 березня 2026 року відкрито касаційне провадження у справі, витребувано з Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра цивільну справу № 199/10367/23.
03 квітня 2026 року матеріали цивільної справи № 199/10367/23 надійшли до Верховного Суду.
Ухвалою Верховного Суду від 03 червня 2026 року справу призначено до судового розгляду у складі колегії із п`яти суддів у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Короткий зміст вимог касаційної скарги
У касаційній скарзі представник ОСОБА_2 - адвокат Мальцев В. П., просить заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 08 липня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2026 року скасувати, прийняти нову постанову про відмову у задоволенні позову ТОВ «ОТП Банк».
Доводи особи, яка подала касаційну скаргу
Підставою касаційного оскарження оскаржуваних судових рішень заявник зазначає неправильне застосування судами норм матеріального права та порушення норм процесуального права, а саме застосування норм права без урахування висновків щодо застосування норм права у подібних правовідносинах, викладених у постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, 10 квітня 2019 року у справі № 461/10610/13-ц, 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18; постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного господарського суду у постанові від 02 жовтня 2020 року у справі № 911/19/19; постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18; постановах Верховного Суду від: 30 січня 2018 року у справі № 161/16891/15-ц, 06 грудня 2019 року у справі № 664/1261/16-ц, 27 січня 2020 року у справі № 754/6091/18, 16 вересня 2020 року у справі № 200/5647/18, 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19, 28 жовтня 2020 року у справі № 760/7792/14-ц, 17 грудня 2020 року у справі № 278/2177/15-ц, 07 квітня 2021 року у справі № 623/2936/19, 01 грудня 2021 року у справі № 569/7648/15-ц, 29 вересня 2022 року у справі № П/857/7/22, (пункт 1 частини другої статті 389 ЦПК України).
Також заявник указує на порушення судом норм процесуального права, що унеможливило встановлення фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення справи, оскільки суд не дослідив зібрані у справі докази та не надав їм належної правової оцінки (пункт 4 частини другої статті 389 ЦПК України).
Крім того, вказує, що судами розглянуто справу за відсутності відповідача, який належним чином не повідомлений про дату, час і місце судового засідання (пункт 5 частини першої статті 411 ЦПК України).
Касаційну скаргу мотивовано тим, що судом першої інстанції справу розглянуто за відсутності відповідача, через його неналежне повідомлення про дату, час та місце розгляду справи. Судові повістки відповідачу не були вручені, оголошення на веб-сайті суду розміщено не було, тому відповідач ніяк не міг знати про розгляд справи 08 липня 2025 року.
Розрахунок заборгованості не є належним та допустимим доказом, оскільки не є зведеним документом, а є документом, що створений самим позивачем без погодження з відповідачем, а відтак, інформація зазначена в ньому, за умови відсутності первинних документів, на підставі яких він був складений, не може бути доказом наявності заборгованості, на якій наполягає банк. 
Заявник звертає увагу на часткове погашення позичальником заборгованості у розмірі 101 000 грн, які позивач не врахував у своєму розрахунку.
Позивачем не доведено наявності у відповідача заборгованості за вказаним кредитним договором у заявленому розмірі. 
Відповідач не заперечує наявності боргу зі сплати заборгованості кредиту, але у зв`язку із необхідністю здійснення лікування онкологічного захворювання його дружини, понесення у зв`язку з цим значних матеріальних витрат, встановлення його дружині другої групи інвалідності, вважає за можливе зменшити розмір процентів річних, що підлягають стягненню з боржника за прострочення грошового зобов`язання.
Крім того, враховуючи зміст рішення Конституційного Суду України від 11липня 2013 року № 7-рп/2013та з огляду на положення до пункту 5 частини третьої статті 18, частини четвертої статті 42 Конституції України, зазначає про несправедливість умов договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації.
Зважаючи на об`єктивні обставини, що склалися в межах цієї справи, які підтверджуються належними та допустимими письмовими доказами, відповідач вважає, що позовні вимоги не підлягають задоволенню.
Суд апеляційної інстанції також ухвалив рішення без участі відповідача. У судовому засіданні під час оголошення рішення він не був присутній. 
Надаючи оцінку указаному питанню, суди першої та апеляційної інстанцій не врахували положення статтей 128, 130 ЦПК України щодо належного повідомлення учасників справи про розгляд справи. 
Відповідач фактично був позбавлений можливості знати про час і місце розгляду справи. Розгляд справи за відсутності учасника справи, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод(далі - Конвенція).
Зазначені порушення унеможливили справедливий розгляд справи та встановлення обставин, які входять до предмета доказування і мають значення для правильного її вирішення. Отже, суд апеляційної інстанції не сприяв всебічному і повному з`ясуванню обставин справи та не встановив достатньо повно фактичних обставин, які мають значення для правильного вирішення спору.
Суд апеляційної інстанції не виклав у судовому рішенні в достатній мірі мотиви, на яких воно базується, адже право на захист може вважатися ефективним тільки тоді, якщо зауваження сторін насправді заслухані, тобто належним чином судом вивчені усі їх доводи, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навівши обґрунтування своїх рішень.
Доводи інших учасників справи
У відзиві на касаційну скаргу, поданому до суду 30 березня 2026 року, АТ «ОТП Банк» заперечує проти доводів представника ОСОБА_2 - адвоката Мальцева В. П., просить касаційну скаргу залишити без задоволення, а заочне рішення Амур-Нижньодніпровського районного суду м. Дніпра від 08 липня 2025 року та постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2026 року - без змін.
Фактичні обставини справи, встановлені судами
16 вересня 2021 року між AT «ОТП Банк» та ОСОБА_2 було укладено кредитний договір № 2037509076, на підставі якого банк надав позичальнику кредит у розмірі 237 000 грн на споживчі цілі та 7 110 грн на сплату комісійної винагороди за видачу кредиту. Загальний розмір кредиту становить 244 110 грн., дата остаточного повернення кредиту - 16 вересня 2026 року (пункт 1.1 кредитного договору).
Виконання AT «ОТП Банк» зобов`язання з видачі ОСОБА_2 кредиту підтверджується переказом коштів та меморіальним ордером від 16 вересня 2021 року № 25939780.
Відповідно до додатку №1 до кредитного договору №2037509076 від 16 вересня 2021 року графіку платежів та розрахунку загальної вартості кредиту зазначено детально строк кредиту - 60 місяців, загальна вартість кредиту - 464 935,21 грн, щомісячний платіж позичальника - 7 369,33 грн, крім останнього - 7 563,92 грн.
Згідно з розрахунком, наданим AT «ОТП Банк», у зв`язку з порушенням позичальником виконання грошового зобов`язання в частині повернення основної суми кредиту та сплати відсотків, станом на 14 червня 2023 року заборгованість ОСОБА_2 складає 245 752,00 грн.: заборгованість за тілом кредиту - 189 854, 96 грн., заборгованість за відсотками - 55 897,04 грн.
На підтвердження своїх вимог AT «ОТП Банк» надало копію кредитного договору від 16 вересня 2021 року № 2037509076, підписаного ОСОБА_2 , графік платежів, паспорт споживчого кредиту, досудову вимогу вих. № 1765/2023 від 28 червня 2023 року, виписку за особовим рахунком ОСОБА_2 за кредитним договором, розрахунок заборгованості за кредитом та відсотками.
2. Мотивувальна частина
Позиція Верховного Суду
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Частиною другою статті 389 ЦПК України передбачено, що підставами касаційного оскарження судових рішень, зазначених у пункті 1 частини першої цієї статті, є неправильне застосування судом норм матеріального права чи порушення норм процесуального права виключно у таких випадках: 1) якщо суд апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні застосував норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду, крім випадку наявності постанови Верховного Суду про відступлення від такого висновку; 2) якщо скаржник вмотивовано обґрунтував необхідність відступлення від висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду та застосованого судом апеляційної інстанції в оскаржуваному судовому рішенні; 3) якщо відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; 4) якщо судове рішення оскаржується з підстав, передбачених частинами першою, третьою статті 411 цього Кодексу.
Судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим (частина перша статті 263 ЦПК України).
Вивчивши матеріали справи, перевіривши доводи касаційної скарги та відзиву, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду вважає, що касаційна скарга підлягає частковому задоволенню.
Мотиви, з яких виходив Верховний Суд, та застосовані норми права
Відповідно до статті 400 ЦПК України переглядаючи у касаційному порядку судові рішення, суд касаційної інстанції в межах доводів та вимог касаційної скарги, які стали підставою для відкриття касаційного провадження, перевіряє правильність застосування судом першої або апеляційної інстанції норм матеріального чи процесуального права і не може встановлювати або (та) вважати доведеними обставини, що не були встановлені в рішенні чи відкинуті ним, вирішувати питання про достовірність або недостовірність того чи іншого доказу, про перевагу одних доказів над іншими. 
Суд касаційної інстанції перевіряє законність судових рішень лише в межах позовних вимог, заявлених у суді першої інстанції.
Суд не обмежений доводами та вимогами касаційної скарги, якщо під час розгляду справи буде виявлено порушення норм процесуального права, які передбачені пунктами 1, 3, 4, 8 частини першої статті 411, частиною другою статті 414 цього Кодексу, а також у разі необхідності врахування висновку щодо застосування норм права, викладеного у постанові Верховного Суду після подання касаційної скарги.
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом.
Частиною першою статті 8 Конституції України передбачено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права. Суддя, здійснюючи правосуддя, керується верховенством права (частина перша статті 129 Конституції України).
Відповідно до статті 6 Конвенції кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи у продовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Суд, здійснюючи правосуддя на засадах верховенства права, забезпечує кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України (стаття 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів»).
Основними засадами (принципами) цивільного судочинства є, зокрема, гласність і відкритість судового процесу та його повне фіксування технічними засобами (пункт 3 частини третьої статті 2 ЦПК України).
Жодна особа не може бути позбавлена права на участь у розгляді своєї справи у визначеному цим Кодексом порядку (частина п`ята статті 4 ЦПК України).
Ніхто не може бути позбавлений права на інформацію про дату, час і місце розгляду своєї справи або обмежений у праві отримання в суді усної або письмової інформації про результати розгляду його судової справи. Будь-яка особа, яка не є учасником справи, має право на доступ до судових рішень у порядку, встановленому законом (частина перша статті 8 ЦПК України).
Згідно з частинами другою, четвертою, п`ятою, шостою статті 128 ЦПК України суд повідомляє учасників справи про дату, час і місце судового засідання чи вчинення відповідної процесуальної дії, якщо їх явка є не обов`язковою. Судові повідомлення здійснюються судовими повістками-повідомленнями. Судова повістка про виклик повинна бути вручена з таким розрахунком, щоб особи, які викликаються, мали достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання, а судова повістка-повідомлення - завчасно. Судова повістка, а у випадках, встановлених цим Кодексом, разом з копіями відповідних документів надсилається на офіційну електронну адресу відповідного учасника справи, у випадку наявності у нього офіційної електронної адреси або разом із розпискою рекомендованим листом з повідомленням про вручення у випадку, якщо така адреса відсутня, або через кур`єрів за адресою, зазначеною стороною чи іншим учасником справи.
Днем вручення судової повістки є: 1) день вручення судової повістки під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення судової повістки на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси. Якщо повістку надіслано на офіційну електронну адресу пізніше 17 години, повістка вважається врученою у робочий день, наступний за днем її відправлення, незалежно від надходження до суду повідомлення про її доставлення (частина восьма статті 128 ЦПК України).
Відповідно до частин першої-четвертої статті 130 ЦПК України у випадку відсутності в адресата офіційної електронної адреси судові повістки, адресовані фізичним особам, вручаються їм під розписку, а юридичним особам - відповідній службовій особі, яка розписується про одержання повістки. Розписка про одержання судової повістки з поміткою про дату вручення в той самий день особами, які її вручали, повертається до суду. Якщо особу, якій адресовано судову повістку, не виявлено в місці проживання, повістку під розписку вручають будь-кому з повнолітніх членів сім`ї, які проживають разом з нею. У такому випадку особа, якій адресовано повістку, вважається належним чином повідомленою про час, дату і місце судового засідання, вчинення іншої процесуальної дії. У разі відсутності адресата (будь-кого з повнолітніх членів його сім`ї) особа, яка доставляє судову повістку, негайно повертає її до суду з поміткою про причини невручення.
Отже, під час розгляду справи в суді першої інстанції належним доказом вручення судової повістки, надісланої засобами поштового зв`язку, є, зокрема повідомлення про вручення рекомендованого листа.
Обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу. Невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства (постанова Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року в справі № 522/18010/18, провадження № 61-13667сво21).
Основною складовою права на суд є право доступу в тому розумінні, що особі має бути забезпечено можливість звернутися до суду для вирішення певного питання, і держава, у свою чергу, не повинна чинити правових чи практичних перешкод для здійснення цього права.
Застосовуючи процесуальні норми, національні суди повинні уникати як надмірного формалізму, який може вплинути на справедливість провадження, так і надмірної гнучкості, яка призведе до анулювання вимог процесуального законодавства.
Відповідно до частин першої, другої статті 211 ЦПК України розгляд справи відбувається в судовому засіданні. Про місце, дату і час судового засідання суд повідомляє учасників справи.
Згідно з довідкою, складеною 08 липня 2025 року секретарем судового засідання Запарою О. В., фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалося у зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи (а. с. 112).
Матеріали справи містять судові повістки про виклик до суду в цивільній справі, призначеній до розгляду на 09:30 год. 08 липня 2025 року (складені 26 червня 2025 року), у тому числі і на ім`я ОСОБА_2 (а. с. 108, 110).
Також в матеріалах справи наявна довідка про доставку SMS-повідомлення щодо документ «Судова повістка про виклик до суду в справі цивільній, адміністративній, про адміністративне правопорушення, іншій» від 26 червня 2025 року на 09:30:00 08 липня 2025 року у справі № 199/10367/23 (2/199/183/25), сформоване 26 червня 2025 року, одержувачу ОСОБА_2 (а. с. 111).
Судова повістка про виклик до суду на 08 липня 2025 року надіслана судом першої інстанції на адресу ОСОБА_2 : вул. Любарського, 133, 2, Дніпро, 30 червня 2025 року (а. с. 118), проте конверт повернено до суду у зв`язку з неврученням судових повісток із зазначенням 17 липня 2025 року поштовим оператором причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою».
Відповідно до положень пункту 4 частини восьмої статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є, зокрема, день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження.
Таким чином, днем вручення ОСОБА_2 судової повістки про виклик до суду на 08 липня 2025 року є 17 липня 2025 року.
Колегія суддів звертає увагу, що за змістом частини п`ятої статті 128 ЦПК України особа має бути повідомлена про судове засідання з таким розрахунком, щоб вона мала достатньо часу для явки в суд і підготовки до участі в судовому розгляді справи, але не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.
Крім того, згідно з рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення надісланий ОСОБА_2 30 червня 2025 року лист з повісткою та з довідкою поштового оператора про причини невручення отримано судом першої інстанції 24 липня 2025 року, тобто після розгляду справи.
Таким чином, на момент розгляду справи 08 липня 2025 року у суду першої інстанції була відсутня інформація про повідомлення та обізнаність відповідача про проведення судового засідання у справі, учасником якої він є.
З урахуванням змісту статті 128 ЦПК України Верховний Суд вважає, що ОСОБА_2 не був належним чином повідомлений про розгляд місцевим судом 08 липня 2025 року справи № 199/10367/23 (день ухвалення рішення суду).
Розгляд справи за відсутності учасника процесу, щодо якого немає відомостей про вручення йому судової повістки, є порушенням статті 6 Конвенції.
Згідно зі статтею 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом, а відповідно до статті 6 Конвенції таке конституційне право повинно бути забезпечене судовими процедурами, які мають бути справедливими.
Учасники справи мають право: подавати докази; брати участь у судових засіданнях, якщо інше не визначено законом; брати участь у дослідженні доказів; ставити питання іншим учасникам справи, а також свідкам, експертам, спеціалістам; подавати заяви та клопотання, надавати пояснення суду, наводити свої доводи, міркування щодо питань, які виникають під час судового розгляду, і заперечення проти заяв, клопотань, доводів і міркувань інших осіб (пункти 2, 3 частини першої стаття 43 ЦПК України).
У пункті 26 рішення Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) від 15 травня 2008 року у справі «Надточій проти України» (заява № 7460/03) зазначено, що принцип рівності сторін - один із складників ширшої концепції справедливого судового розгляду - передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Місцевий суд порушив право ОСОБА_2 знати про час і місце судових засідань (частина перша статті 8 ЦПК України), що є порушенням права на доступ до правосуддя та статті 6 Конвенції (див. рішення ЄСПЛ у справі «Віктор Назаренко проти України» від 3 жовтня 2017 року та у справі «Лазаренко та інші проти України» від 27 червня2017 року).
В апеляційній скарзі ОСОБА_2 посилався, зокрема на порушення місцевим судом норм цивільного процесуального права, а саме - неповідомлення його належним чином про розгляд справи, що є порушенням права на доступ до правосуддя та ефективний захист.
В оцінці зазначених доводів заявника суд апеляційної інстанції обмежився висновком про додержанням місцевим судом вимог процесуального закону та зазначив, що факт неотримання скаржником поштової кореспонденції, яка повернулася до суду, у зв`язку із закінченням терміну зберігання, залежав від волевиявлення самого адресата.
ЄСПЛ у рішенні від 06 грудня 2007 року у справі «Воловік проти України», заява № 15123/03, зазначив, що відповідно до пункту 1 статті 6 Конвенції, якщо апеляційне оскарження існує в національному правовому порядку, держава зобов`язана забезпечити особам під час розгляду справи в апеляційних судах, в межах юрисдикції таких судів, додержання основоположних гарантій, передбачених статтею 6 Конвенції, з урахуванням особливостей апеляційного провадження, а також має братися до уваги процесуальна єдність судового провадження в національному правовому порядку та роль в ньому апеляційного суду.
Апеляційний суд не встановив дійсної причини повернення поштового відправлення, помилково зазначивши «за закінченням терміну зберігання», не розмежував відмінність причин повернення поштового відправлення «адресат відсутній за вказаною адресою» та «за закінченням терміну зберігання», не врахував, що вони спричиняють різні правові наслідки для адресата - учасника справи.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17 (провадження № 14-507цс18) викладений висновок про те, що приписи ЦПК України як на момент ухвалення заочного рішення, так і на момент розгляду справи Великою Палатою Верховного Суду не дозволяють дійти висновку, що повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не є доказом належного інформування відповідача про час і місце розгляду справи. Крім того, за змістом висновків Касаційного цивільного суду у складі Верховного Суду повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «за закінченням терміну зберігання» не свідчить про відмову сторони від одержання повістки чи про її незнаходження за адресою, повідомленою суду.
Тоді як повернення повістки про виклик до суду з вказівкою причини повернення «адресат відсутній за вказаною адресою» вказує про вручення судової повістки в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, однак в силу статті 128 ЦПК України зобов`язує суд дотримуватись розумного строку повідомлення учасника справи про судовий розгляд не пізніше ніж за п`ять днів до судового засідання.
За фактичних обставин цієї справи вказаних вимог процесуального закону місцевий суд не виконав.
Також апеляційний суд помилково виходив з обізнаності відповідача про дату, час та місце розгляду його справи з огляду на направлення йому SMS-повідомлення з текстом судової повістки.
Вимогами статті 128 ЦПК України встановлено, що лише за наявності відповідної письмової заяви учасника справи повідомлення про призначення справи до розгляду та про дату, час і місце проведення судового засідання може здійснюватися судом з використанням засобів мобільного зв`язку.
Матеріали справи такої заяви не містять.
Аналіз оскаржуваної постанови суду апеляційної інстанції свідчить, що цей суд не дав відповіді на зазначений конкретний, доречний та важливий довід заявника, а обмежився формальним висновком про відсутність порушень прав відповідача, який, до того ж, суперечить усталеній судовій практиці.
Згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України порушення норм процесуального права є обов`язковою підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, якщо справу (питання) розглянуто судом за відсутності будь-якого учасника справи, не повідомленого належним чином про дату, час і місце засідання суду (у разі якщо таке повідомлення є обов`язковим), якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою.
В постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 квітня 2022 року у справі № 522/18010/18 (провадження № 61-13667сво21) зазначено, що «тлумачення частини першої статті 8, частини другої статті 211, пункту 3 частини третьої статті 376 ЦПК України дозволяє зробити висновок, що: обов`язок суду повідомити учасників справи про місце, дату і час судового засідання є реалізацією однієї із основних засад (принципів) цивільного судочинства - відкритості судового процесу; невиконання (неналежне виконання) судом цього обов`язку призводить до порушення не лише права учасника справи бути повідомленим про місце, дату і час судового засідання, але й основних засад (принципів) цивільного судочинства; розгляд справи в суді першої інстанції за відсутності учасника справи, якого не було повідомлено про місце, дату і час судового засідання, є обов`язковою та безумовною підставою для скасування судового рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення судом апеляційної інстанції, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою апеляційну скаргу такою підставою. У ситуації, коли суд першої інстанції розглянув справу за відсутності сторони, яка не була належним чином повідомлена про час та місце її розгляду, а суд апеляційної інстанції, повідомивши відповідну сторону належним чином, залишив таке рішення суду першої інстанції без змін, якщо такий учасник справи обґрунтовував свою апеляційну скаргу такою підставою, суд касаційної інстанції не може застосувати правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» (частина друга статті 410 ЦПК України). Тлумачення частини другої статті 410 ЦПК України свідчить, що: правильним по суті рішення є в тому випадку, коли воно відповідає вимогам законності й обґрунтованості, оскільки порушення останніх має наслідком зміну або скасування оскарженого судового рішення; оскаржене судове рішення належить залишати без змін за наявності незначних порушень закону, які вже були усунені при розгляді справи, або ж таких, які можуть бути виправлені судом апеляційної інстанції; правило про те, що «не може бути скасоване правильне по суті і законне рішення з одних лише формальних міркувань» стосується випадків, коли такі недоліки не призводять до порушення основних засад (принципів) цивільного судочинства. У справі, яка переглядається, залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, суд апеляційної інстанції не звернув увагу, що пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України передбачено обов`язкову підставу для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового судового рішення, а тому зробив неправильний висновок про залишення рішення суду першої інстанції без змін. Таким чином, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржена постанова апеляційного суду ухвалена без додержання норм процесуального права. У зв`язку з наведеним, Об`єднана палата вважає необхідним касаційну скаргу задовольнити частково, оскаржену постанову апеляційного суду скасувати та передати справу на новий розгляд до суду апеляційної інстанції».
Залишаючи без змін рішення суду першої інстанції, апеляційний суд не врахував те, що місцевий суд розглянув справу та ухвалив судове рішення за відсутності відповідача ОСОБА_2 , не повідомленого належним чином про дату, час і місце судового засідання 08 липня 2025 року, як і те, що згідно з пунктом 3 частини третьої статті 376 ЦПК України зазначена обставина є обов`язковою підставою для скасування рішення місцевого суду та ухвалення нового судового рішення.
Наведене відповідає правовому висновку Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду, викладеному у постанові від 18 квітня 2022 рокуу справі №  22/18010/18 (провадження № 61-13667сво21).
Таким чином, доводи касаційної скарги дають підстави для висновку, що оскаржувана постанова апеляційного суду ухвалена з порушенням норм процесуального права.
З огляду на встановлене судом касаційної інстанції порушення апеляційним судом норм процесуального права, Верховний Суд не перевіряє обґрунтованість доводів касаційної скарги щодо вирішення судами скарги по суті.
Аналогічний висновок викладено у постанові Верховного Суду від 11 жовтня 2023 року у справі № 297/377/18 (провадження № 61-7792св23).
Висновки Верховного Суду за результатами розгляду касаційної скарги
Відповідно до пункту 2 частини першої статті 409 ЦПК України суд касаційної інстанції за результатами розгляду касаційної скарги має право скасувати судові рішення судів першої та апеляційної інстанцій повністю або частково і передати справу повністю або частково на новий розгляд, зокрема за встановленою підсудністю або для продовження розгляду.
Згідно із пунктом 5 частини першої статті 411 ЦПК України судові рішення підлягають обов`язковому скасуванню з направленням справи на новий розгляд, якщо справу розглянуто за відсутності будь-кого з учасників справи, належним чином не повідомлених про дату, час і місце судового засідання, якщо такий учасник справи обґрунтовує свою касаційну скаргу такою підставою.
Відповідно до частини четвертої статті 411 ЦПК України справа направляється на новий розгляд до суду апеляційної інстанції, якщо порушення норм процесуального права допущені тільки цим судом. У всіх інших випадках справа направляється до суду першої інстанції.
Доводи касаційної скарги про неналежне повідомлення судом першої інстанції заявника про дату, час та місце судового засідання і розгляд справи судом за його відсутності є доведеними та обґрунтованими.
За наведених обставин оскаржуване судове рішення апеляційного суду не відповідає вимогам статті 263 ЦПК України та ухвалено з порушенням норм процесуального права, що в силу пункту 5 частини першої, частини четвертої статті 411 ЦПК України є підставою для його скасування з передачею справи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Керуючись статтями 400, 409, 411, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу представника ОСОБА_2 - адвоката Мальцева Вадима Петровича, задовольнити частково.
Постанову Дніпровського апеляційного суду від 21 січня 2026 року скасувати, справу направити на новий розгляд до суду апеляційної інстанції.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий Д. Д. Луспеник

Судді: І. Ю. Гулейков

Г. В. Коломієць

Р. А. Лідовець

Ю. В. Черняк