Справа № 299/22/26

Закарпатський апеляційний суд

П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

28.04.2026 м. Ужгород

Суддя Закарпатського апеляційного суду Феєр І. С., за участю секретаря судових засідань Кушнір А. І., прокурора Машкаринець Т. М., розглянув у відкритому судовому засіданні в м. Ужгороді справу про адміністративне правопорушення № 33/4806/124/26 за апеляційною скаргою захисника-адвоката Естінко Т. М. в інтересах ОСОБА_1 на постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18.02.2026. 
Цією постановою:
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, мешканець АДРЕСА_1 , колишній поліцейський-водій взводу реагування Мукачівського районного відділу Управління поліції охорони в Закарпатській області, визнаний винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП та накладено на нього адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 50 (п`ятдесят) неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 850 (вісімсот п`ятдесят) грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 судовий збір в користь держави в розмірі 665,60 грн.
З протоколу про адміністративне правопорушення пов`язане з корупцією № 2 від 02.01.2026 та постанови судді від 18.02.2026 вбачається, що ОСОБА_1 , який обіймав посаду поліцейського-водія групи реагування Мукачівського районного відділу Управління поліції охорони в Закарпатській області по 24.09.2024, маючи спеціальне звання - капрал поліції, спеціальний жетон з індивідуальним номером - 0021990, будучи суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язані з корупцією, як суб`єкт декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави, та який є суб`єктом відповідальності за правопорушення, пов`язане з корупцією згідно підпункту з) пункту 1 частини 1 статті 3 Закону України «Про запобігання корупції» в порушення вимог ч. 2 ст. 45 вказаного Закону (із змінами, внесеними згідно із Законами № 1975-VIII від 23.03.2017, № 140-IX від 02.10.2019, № 1780-IX від 23.09.2021; в редакції Закону № 3384-IX від 20.09.2023), несвоєчасно, без поважних причин, а саме 26.11.2024 подав, опублікувавши на офіційному веб-сайті Національного агентства з питань запобігання корупції, декларацію (при звільненні) як суб`єкт декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави за період, не охоплений раніше поданими деклараціями, чим вчинив адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, передбачене ч. 1 ст. 172-6 КУпАП.
В апеляційній скарзі захисник ОСОБА_1 - адвокат Естінко Т. М. просить скасувати постанову суду від 18.01.2026 та закрити провадження у справі, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи в суді строків накладення адміністративного стягнення, передбачених ст. 38 КУпАП. В обґрунтування апеляційної скарги, захисник посилається на те, що 24.09.2024 ОСОБА_1 було звільнено зі служби. Про неподання 
-2-

декларації було відомо органам Національної поліції України та НАЗК станом на 14.11.2024, що підтверджується наявним в матеріалах справи повідомленням № 2091/43/26/01-2024 від 14.11.2024. У протоколі про адміністративне правопорушення вказано, що датою вчинення правопорушення є 26.11.2024. Складання протоколу про адміністративне правопорушення є окремою процесуальною дією, що вчинена на підставі виявленого факту порушення. А факт виявлення порушення це окрема подія, що завжди передує складанню протоколу про адміністративне правопорушення. Відтак, моментом виявлення правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, є суб`єктивний момент отримання уповноваженим органом інформації про таке правопорушення. Натомість, суд визнав ОСОБА_1 винним та притягнув до відповідальності. Також, суд при прийнятті рішення вважав, що матеріали про адміністративне правопорушення відповідають вимогам законодавства не зважаючи на те, що в матеріалах справи відсутні належним чином оформлені пояснення ОСОБА_1 по факту ніби то вчиненого правопорушення.
Будучи належним чином повідомленими про час та місце розгляду апеляційної скарги, ОСОБА_1 та його захисник-адвокат Естінко Т. М. на розгляд справи щодо ОСОБА_1 не з`явилися, клопотань про відкладення розгляду справи не заявляли, відомостей про поважність причин неявки не надавали. За змістом ст. 294 КУпАП, неявка ОСОБА_1 та його захисника, які належним чином повідомлені про час та місце судового засідання, не перешкоджає апеляційному перегляду справи. Тому, враховуючи вимоги закону про розгляд справи в розумні строки, а також рішення Європейського суду з прав людини «Юніон Аліментаріа проти Іспанії» від 07.07.1989 про те, що у випадках коли поведінка учасників судового засідання свідчить про умисний характер їх дій направлений на невиправдане затягування процесу чи зловживання своїм процесуальним правом, суд має реагувати на вказані випадки законними засобами, аби не було знівельовано ключовий принцип – верховенство права, в тому числі проводити судове засідання у відсутність особи, яка притягається до адміністративної відповідальності чи її захисника, якщо таке затягування може нашкодити справі чи іншим учасникам справи, апеляційний суд вважає за необхідне розглянути справу за відсутності ОСОБА_1 та його захисника-адвоката Естінко Т. М., що не може розцінюватись як порушення їх прав, передбачених ст. 268, 271 КУпАП. Крім того враховується клопотання захисника про розгляд апеляційної скарги у її відсутності.
Заслухавши доповідь судді, думку прокурора Машкаринець Т. М., яка заперечила щодо задоволення апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши зібрані в справі докази, апеляційний суд приходить до висновку про те, що апеляційна скарга захисника-адвоката Естінко Т. М. до задоволення не підлягає з таких підстав.
Згідно ч. 7 ст. 294 КУпАП України апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Відповідно до ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів відповідно до вимог ст. 252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Відповідно до вимог ст. 280 КУпАП при розгляді справи суд зобов`язаний з`ясувати: чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність, чи заподіяно майнову шкоду, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.

-3-

Згідно до вимог ст. 251, 252 КпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчинені та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, свідків, а також іншими документами.
Cуд першої інстанції всебічно й повно дослідивши матеріали справи, вірно прийшов до висновку про наявність у діях ОСОБА_1 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, оскільки останній, будучи особою, уповноваженою на виконання функцій держави, а саме поліцейським-водієм групи реагування Мукачівського районного відділу Управління поліції охорони в Закарпатській області, у порушення вимог ч. 7 ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», будучи зобов`язаним подати декларацію особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування (при звільненні) до 00 год 25.10.2024, маючи об`єктивну можливість це зробити, подав таку декларації несвоєчасно, без поважних причин, а саме 26.11.2024, опублікувавши на офіційний веб-сайт Національного агентства з питань запобігання корупції декларацію як суб`єкт декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення суд першої інстанції дав належну оцінку наявним у матеріалах справи доказам та вірно кваліфікував дії ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, що останнім не оспорюється. 
Доводи апеляційної скарги про те, що на момент винесення оскаржуваної постанови закінчився строк накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, передбачений ч. 4 ст. 38 КУпАП, зокрема шість місяців з моменту виявлення правопорушення, апеляційний суд відхиляє і визнає безпідставними та такими, що не ґрунтуються на вимогах закону, з огляду на таке.
Строк накладення адміністративного стягнення у справах про адміністративні правопорушення – це певний період часу, протягом якого дія чи подія мають юридичне значення. Цей строк не поновлюється і не продовжується і є гарантією того, що будь-які дії щодо притягнення особи до відповідальності після його закінчення мають бути припинені.
Слід також зазначити, що встановлення законодавцем обмеженого строку притягнення до відповідальності є однією із умов дисциплінування суб`єкта владних повноважень для належного виконання законодавчо визначених обов`язків.
Під час розгляду справи апеляційний суд враховує практику Європейського Суду з прав людини (пункт 137 рішення від 09.01.2013 у справі «Олександр Волков проти України» (заява № 21722/11) про те, що строки давності слугують кільком важливим цілям, а саме: забезпеченню юридичної визначеності та остаточності, захисту потенційних відповідачів від незаявлених вчасно вимог, яким може бути важко протистояти, та запобігти будь-якій несправедливості, яка могла б виникнути, якби від судів вимагалося виносити рішення щодо подій, що мали місце у віддаленому минулому, на підставі доказів, які через сплив часу стали ненадійними та неповними.
Відповідно до ч. 4 ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушення, пов`язаного з корупцією, а також правопорушень, передбачених статтями 212-15, 212-21 цього Кодексу, може бути накладено протягом шести місяців з дня його виявлення, але не пізніше двох років з дня його вчинення.

-4-

Відповідно до п. 7 ст. 247 КУпАП провадження у справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, у зв`язку із закінченням на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строків, передбачених ст. 38 КУпАП.
При цьому, аналіз чинного законодавства вказує на те, що певні інформація про обставини та факти адміністративного правопорушення можуть бути відомі будь-кому (безпосередньому керівнику, викривачу, правоохоронному органу тощо). Встановлення і навіть документування ними такої інформації не може вважатися встановленням факту адміністративного правопорушення, оскільки такі особи не наділені правом робити висновок про наявність або відсутність правопорушення, вони лише інформують про певні факти компетентні органи, надають документи тощо.
«Виявити» правопорушення означає встановити наявність усіх передбачених законом об`єктивних і суб`єктивних ознак конкретного правопорушення. Право встановлення цього факту і його документування має особа, уповноважена на складання протоколу.
Особа, уповноважена на складання протоколу, у різні періоди часу може отримувати різну інформацію про події та факти, що мають стосунок до вчиненого правопорушення (збір документів, інформації, отримання пояснення тощо).
Висновок про те, що виявлено саме правопорушення (як сукупність усіх передбачених законом ознак - об`єкт, суб`єкт, об`єктивна, суб`єктивна сторона) така особа робить виключно шляхом оформлення та підписання протоколу про вчинення адміністративного правопорушення. При цьому робить це невідкладно - не пізніше 24 години з моменту фактичного встановлення усіх необхідних ознак та участі особи у його отриманні.
Початком обчислення строку виявлення адміністративного правопорушення є момент, коли особою, уповноваженою на складання протоколу, зібрано і проаналізовано необхідні докази та зроблено висновок про наявність у діях особи складу адміністративного правопорушення, що може свідчити про дату виявлення адміністративного правопорушення. Виявити правопорушення, пов`язане з корупцією, означає установити наявність підстав адміністративної відповідальності за його вчинення, тобто всіх об`єктивних та суб`єктивних ознак відповідного складу правопорушення, що є наслідком складання відповідного протоколу про адміністративне правопорушення.
Дії уповноваженої особи, що має право складати протоколи, до моменту його складання можуть свідчити лише про виявлені окремі ознаки правопорушення, але факт, що виявлене діяння містить склад адміністративного правопорушення, зазначається при складанні протоколу про адміністративне правопорушення.
З наявного у матеріалах справи рапорту заступника начальника ВМЗК Закарпатського управління ДВБ Національної поліції України Боднарчука О. від 02.01.2026 вбачається, що в ході проведення перевірки інформації щодо дотримання вимог антикорупційного законодавства, зокрема ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції», колишнім поліцейським-водієм групи реагування Мукачівського районного відділу Управління поліції охорони в Закарпатській області Чонкою Р. М., та зібраними матеріалами не встановлено поважних причин щодо пропущення строку подання декларації особи, уповноваженої на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, як суб`єкта декларування, який припинив діяльність, пов`язану з виконанням функцій держави за період, не охоплений раніше поданими деклараціями.
Апеляційний суд погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що днем вчинення ОСОБА_1 корупційного правопорушення є 26.11.2024, а днем його виявлення є день складання відповідного протоколу № 2, тобто 02.01.2026.
-5-

Вищевказане свідчить про те, що на момент розгляду справи про адміністративне правопорушення строки, передбачені ст. 38 КУпАП, не закінчилися, а тому ОСОБА_1 притягнуто до відповідальності й адміністративне стягнення на нього накладено у межах цих строків, що також узгоджується із неодноразовими роз`ясненнями НАЗК, відповідно до яких, уповноважені особи Національного агентства при складанні протоколів про адміністративне правопорушення визначають день вчинення правопорушення пов`язаного з корупцією, передбаченого ч. 1 ст. 172-6 КУпАП саме день подання суб`єктом декларування декларації поза строками, визначеними ст. 45 Закону України «Про запобігання корупції».
Крім того, подання ОСОБА_1 декларації при звільненні поза строками визначеними ст. 45 цього Закону підтверджується також висновком Закарпатської обласної прокуратури № 9574-26 від 28.04.2026 наданим підчас розгляду справи в суді апеляційної інстанції.
У зв`язку з чим, доводи апеляційної скарги про те, що днем виявлення правопорушення слід вважати 14.11.2024, тобто той момент коли начальник Управління поліції охорони в Закарпатській області листом № 2091/43/26/01-2024 від 14.11.2024 повідомив Національне агентство з питань запобігання корупції про неподання ОСОБА_1 , як особою, уповноваженою на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, декларації, а саме при звільненні, апеляційний суд визнає неспроможними і такими, що не ґрунтуються на вимогах законодавства про адміністративні правопорушення. 
Щодо посилання захисника на те, що в матеріалах справи відсутні належним чином оформлені пояснення ОСОБА_1 , то такі спростовуються протоколом про адміністративне правопорушення, а також письмовими пояснення наданими ОСОБА_1 , в яких він, зокрема, зазначив про те, що не подав своєчасно декларацію у зв`язку з тим, що був заклопотаний та не мав часу. 
Тому, доводи апеляційної скарги в цій частині апеляційний суд відхиляє, оскільки такі не підтверджені жодними доказами, спростовуються наявними матеріалами справи, що дає обґрунтовані підстави вважати, що вони спрямовані виключно на ухилення ОСОБА_1 від адміністративної відповідальності за вчинене ним правопорушення.
Безпідставним також є подане суду апеляційної інстанції клопотання сторони захисту про розгляд справи судом першої інстанції із порушенням прав ОСОБА_1 , оскільки матеріалами справи встановлено, що судові засідання неодноразово відкладалися за клопотаннями захисника, в тому числі у зв`язку з необхідністю ознайомлення з матеріалами справи. Однак, будучи належним чином повідомленим про судове засідання 18.02.2026, ОСОБА_1 жодних заяв про неможливість взяти участь у ньому до місцевого суду не подавав. 
Крім того, відповідно до листа Закарпатського управління ДВБ НП України від 03.02.2026 за № 9248-2026 вбачається, що ОСОБА_1 виїхав за межі території України 27.01.2026 та на територію України не повертався. Окрім того, ОСОБА_1 скористався допомогою захисника-адвоката Естінко Т. М., яка в його інтересах брала участь в судовому засіданні в суді першої інстанції, а тому суд правомірно розглянув справу за його відсутності.
Одночасно, апеляційний суд констатує, що наявні в справі письмові докази є достатніми для формування позиції з приводу складеного відносно ОСОБА_1 протоколу за ч. 1 с. 176-2 КУпАП.
На які-небудь інші доводи, які би давали підстави для скасування чи зміни судового рішення в апеляційній скарзі сторони захисту не вказується й під час перевірки справи в апеляційному суді такі не виявлені. Доводи апеляційної скарги з приводу неналежності окремих доказів носять формальний характер та такий висновок не спростовують.

-6-

Як неодноразово вказував ЄСПЛ, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони (рішення у справі «Руїз Торія проти Іспанії», §§ 29-30). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (§ 2 рішення у справі «Хірвісаарі проти Фінляндії»).
Вирішуючи питання про накладення на ОСОБА_1 адміністративного стягнення, суддя першої інстанції врахував характер та ступінь адміністративного правопорушення, особу ОСОБА_1 , обставини справи й призначив останньому адміністративне стягнення у виді штрафу в межах санкції ч. 1 ст. 172-6 КУпАП, яке є справедливим і таким, що відповідає як характеру та ступеню адміністративного правопорушення, так і особі правопорушника, а також передбаченій ст. 23 КУпАП меті адміністративного стягнення .
Порушень вимог закону при розгляді судом першої інстанції справи щодо ОСОБА_1 та винесенні судового рішення, апеляційним судом не встановлено, відтак постанова суду є законною та обґрунтованою, підстав для її скасування немає, а тому апеляційна скарга захисника-адвоката Естінко Т. М. задоволенню не підлягає.
При прийнятті рішення враховуються положення передбаченого нормативно-правовими актами України принципу диспозитивності, відповідно до якого сторони провадження є вільними у використанні своїх прав у межах та у спосіб, передбачених нормативно-правовими актами; ст. 294 КУпАП у частині перегляду судового рішення в межах апеляційної скарги; що суд, за відсутності обґрунтованих клопотань, не вправі самостійно витребовувати докази, викликати будь-яких свідків, тощо; те, що захисником не надано належних та допустимих доказів, які б спростовували висновки суду першої інстанції та могли б слугувати підставами для скасування чи зміни оскаржуваного судового рішення.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу захисника-адвоката Естінко Т. М. в інтересах ОСОБА_1 залишити без задоволення, а постанову судді Виноградівського районного суду Закарпатської області від 18.02.2026 щодо ОСОБА_3 , - без змін.
Постанова оскарженню в касаційному порядку не підлягає.

Суддя