Справа № 752/3911/23 
Провадження № 2/752/261/26

Р І Ш Е Н Н Я 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
02 липня 2026 року  Голосіївський районний суд м. Києва в складі:
головуючого - судді -  Машкевич К.В.
за участю секретаря -   Касаткіної А.В.
представника позивача -   ОСОБА_1 
представника відповідача -   ОСОБА_2 
розглянувши в відкритому судовому засданні в м.Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 про виселення, суд
В С Т А Н О В И В:
Позивачка звернулася до суду з позовом і просить виселити відповідачів з квартири АДРЕСА_1 .
Посилається в позові на те, що на підставі Договору купівлі-продажжу від 26 жовтня 2022 ркоу вона є власником даної квартири.
Однак у квартирі проживає її колишній власник- відповідач ОСОБА_4 та члени його родини, які не зареєстровані в квартирі.
Вона має намір проживати в квартирі та здійснити ремонт, однак проживання відповідачів у квартирі є перешкодою для цього та порушенням її прав, як власника квартири.
Крім того, відповідачі не зареєстровані в квартирі.
З урахуванням цього, просить задовольнити позов.
Позов був зареєстрований судом 24 лютого 2023 року та відповідно до статті 33 ЦПК України було визначено склад суду.
Ухвалою суду від 16 березня 2023 року в справі було відкрито провадження за правилами загального позовного провадження.
Сторонам було направлено копію ухвали про відкриття провадження, відповідачам копію позовної заяви з додатками.
Відповідно до статті 178 ЦПК України відповідачам був наданий строк для надання відзиву на позовну заяву.
22 лютого 2024 року представник відповідача ОСОБА_4 подав відзив, яким проти позову заперечує.
Посилається на те, що спірна квартира перейшла йому у власність в 2019 році після смерті матері.
В 2019 році він познайомився з адвокатом Ягодкою О.А. з наміром взяти в борг грошові кошти в сумі 9 900, 00 доларів США.
Умовою для укладеннядлоговору було те, що договір мав бути укладений з ОСОБА_7 , яку він не знав, однак довіряв Ягодці О.А. та погодився на такі умови.
07 червня 2019 року був укладений договір позики з ОСОБА_7 , однак грошові кошти йому передавалися Ягодкою О.А. , якому він виплачував щомісячні відсотки в розмірі 5%, хоч договір значився як без відсотковий.
В цей же день був укладений Договір іпотеки спірної квартири.
Через декілька місяців він передав Ягодці О.А. 1 500, 00 доларів США, в подальшому неодноразово намагався розрахуватися з ним, однак останній став уникати зустрічей з ним.
Приблизно в листопаді 2019 року йому стало відомо, що квартира відчужена на користь ОСОБА_9 , матері ОСОБА_10 .
В подальшому йому стало відомо, що підставою для переходу права власності стала нібито його заява від 17 жовтня 2019 року про те, що йому нібито було виплачено 1 168 825, 00 грн, що еквівалентно 46 753, 00 грн, що є розміром відшкодування перевищення вартості предмета іпотеки над розміром забезпечених іпотекою вимог.
Однак він ніколи не бачив цієї заяви та не підписував її.
Текст та підпис у заяві виконаний не ним.
Крім того, 30 листопада 2021 року до квартири ввірвалися невідомі особи, які повідомили, що він та його тітка виписані з квартири.
Цими особами в телефонному режимі керував адвокат Ягодка О.А.
В подальшому стало відомо, що зняття їх з реєстрації в квартирі було проведено з порушенням закону, на підставі підробних документів та відновлена їх реєстрація в квартирі.
На даний час Голосіївським УП ГУНП в Київській обл. здійснюється досудове розслідування від 08 липня 2022 року за статтею 190 КК України та нкладено арешт на квартиру.
З урахуванням цього, просить у позові відмовити.
Інші відповідачі своїм правом не скористалися, відзив на позов не подали.
Представник позивачки судовому засіданні позов підтримав.
Представник відповідача ОСОБА_4 проти позову заперечував з підстав, викладених у відзиві.
Інші відповідачі в судове засідання неодноразово не з`являлися, про час розгляду справи повідомлялися належним чином.
Судові повістки на їх адресу поверталися до суду без вручення в зв`язку з відсутністю адресата.
Відповідно до пункту 3 частини 8 статті 128 ЦПК України днем вручення судової повістки є: день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати судову повістку чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду.
Виходячи з цього, суд вважає відповідачів обізнаними про наявність спору в провадженні суду та його предмет. 
З урахуванням цього, на підставі частини 1 статті 223 ЦПК України, суд вважає за можливе розглядати справу в їх відсутності.
Заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, суд приходить до висновку про задоволення позову, виходячи з наступного. 
Відповідно до статті41 Конституції України кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Право приватної власності є непорушним.
Згідно із статтею 317 ЦК України власникові належать права володіння, користування та розпорядження своїм майном. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місце знаходження майна.
Частиною 1 статті319 ЦК України визначено, що власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд.
За змістом частини 1 статті383 ЦК України та статті150 ЖК України громадяни, які мають у приватній власності будинок (частину будинку), квартиру, користуються ним (нею) для особистого проживання і проживання членів їх сімей та інших осіб, мають право розпоряджатися цією власністю на свій розсуд.
Частиною 1 статті156 ЖК УРСР передбачено, що члени сім`ї власника жилого будинку, які проживають разом із ним у будинку, що йому належить, користуються жилим приміщенням нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням.
Відповідно до частини четвертої статті156 ЖК УРСР до членів сім`ї власника відносяться особи, зазначені в частині другій статті 64 цього Кодексу, а саме подружжя, їх діти і батьки. Членами сім`ї власника може бути визнано й інших осіб, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
За змістом зазначених норм матеріального права правом користування житлом, який знаходиться у власності особи, мають члени сім`ї власника нарівні з власником будинку, якщо при їх вселенні не було іншої угоди про порядок користування цим приміщенням, а також інші особи, якщо вони постійно проживають разом з ним і ведуть з ним спільне господарство.
Судом встановлено, що позивачка на підставі Договору купівлі-продажу від 26 жовтня 2022 року є власникоом квартири АДРЕСА_1 .
Право власності зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно про реєстрацію права власності 26 жовтня 2022 року.
( т.1, а.с. 21; 105 - 106 )
Питання набуття права власності регулюється Главою 24 ЦК України.
Підстави набуття права власності мають бути не забороненими законом, тобто правомірними. 
Статтею 328 ЦК України встановлюються принципові засади набуття права власності: відкритість, а також законність набуття права власності.
Тобто, право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або якщо незаконність набуття права власності встановлена рішенням суду.
Судом встановлено та не заперечується сторонами, відповідач ОСОБА_4 був власником квартири АДРЕСА_1 .
В подальшому, після укладеного договору позики та іпотечного договору право власності на квартиру перейшло до ОСОБА_11 
25 жовтня 2019 року право власності на квартиру зареєстровано за ОСОБА_9 
26 жовтня 2022 року на підставі укладеного Договору купівлі-продажу право власності на квартиру набула позивачка.
Законність угод про набуття права власності на спірну квартиру неодноразово було предметом судового розгляду.
19 лютого 2025 року представником відповідача надано суду копію рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 24 листопада 2024 року.
Даним рішенням визнано недійсним договір позики грошей від 07 червня 2019 року, укладений між відповідачем та ОСОБА_11 , посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Бойко Т.В.
Визнано недійсним іпотечний договір від 07 червня 2019 року, укладений між відповідачем та ОСОБА_11 , посвідчений приватним нотаріусом Київського нотаріального округу Бойко Т.В.
Відповідно до частини 3 статті 6 Закону України «Про доступ до судових рішень» суд при здійсненні судочинства може використовувати лише текст судового рішення, який опубліковано офіційно або внесено до Реєстру.
Верховний Суд у постанові від 24 жовтня 2024 року в справі №752/8103/13 зазначив, що суд не позбавлений можливості самостійно перевірити відомості, що наявні в Єдиному державному реєстрі судових рішень.
Відповідно до інформації з Єдиного державного реєстру судових рішень, перевіреної судом, постановою Київського апеляційного суду від 08 липня 2025 року рішення Голосіївського районного суду м.Києва від 24 листопада 2024 року було скасовано.
Ухвалено нове рішення про відмову в позові.
Крім того, рішенням Голосіївського районного суду м.Києва від 09 серпня 2022 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 23 січня 2023 року, було відмовлено в задоволенні позову відповідача до ОСОБА_11 , ОСОБА_9 про скасування рішення нотаріуса про державну реєстрацію права власності у Державному реєстрі речових прав.
( т.1, а.с. 216 - 223; т.2, а.с. 89 - 103 )
Тобто, вказаними судовими рішеннями підтверджено законність вибуття права власності на квартиру від відповідача та законність набуття такого права відповідачкою ОСОБА_3 .
З урахуванням цього, правомірності набуття позивачкою права власності на квартиру, суд приходить до висновку про обгунтованість вимог позивача.
Щодо реєстрації та проживання в спірній кварирі членів сім`ї відповідача.
З матеріалів справи вбачається, що відповідач був зареєстрований у кварирі з 25 серпня 1986 року.
06 липня 2020 року був знятий з реєстраційного обліку, однак у подальшому реєстрація в квартирі була поновлена.
Крім того, за заявою відповідача від 16 лютого 2022 року його місце реєстрації було змінено на квартиру АДРЕСА_2 .
З Витягу з Реєстру територіальної громади м.Києва, сформованого станом на 27 лютого 2023 року, в квартирі АДРЕСА_1 зареєстровані особи відсутні.
( т.2, а.с. 26; 115 - 116; 118 )
Звертаючись до суду позивачка зазначає, що відповідачі проживають у спірній квартрі, хоч і не мають реєстрації в ній.
Дані обставини відповідачами не спростовувалися.
Відповідно до частини 1 статті 383 ЦК України власник житлового будинку, квартири має право використовувати помешкання для власного проживання, проживання членів своєї сім`ї, інших осіб.
За змістом статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження майном.
Тобто, дані норми закону гарантують права власника на розпорядження та користування ним на власний розсуд.
Обмеження чи втручання у права власника можливе лише з підстав, передбачених законом. На зміст права власності не впливають місце проживання власника та місцезнаходження майна.
Суд враховуює, що діючим законодавством не передбачено обов`язку нового власника збереження права користування житлом особами, які були членами сім`ї колишнього власника та вселилися до нього з його згоди.
Таким чином, права інших відповідачів, членів сім`ї попереднього власника квартри - відповідача ОСОБА_4 , є похідними від права власності колишнього власника, а тому припинення права власності на житло колишнього власника припиняє право осіб, які з його згоди були вселені, на користування ним.
Це відповідає позиції Верховного Суду, всиловленій у постанові від 25 липня 2018 року в справі № 638/13030/13-ц.
Таким чином, суд вважає огрунтованими вимоги позивачки і в частині виселення з квартири інших відпровідачів,членів сім`ї колишнього власника.
Відповідно до частини 1 статті 141 ЦПК України з відповідачів підлягає стягненню на користь позивачки сплачений нею судовий збір при зверненні до суду.
Керуючись статтями 15, 16, 317, 319, 321, 328, 383, 391 ЦК України, статтями 2, 4, 5, 12, 13, 76 - 82, 141, 263 - 266, 268, 273 ЦПК України, суд 
В И Р І Ш И В:
Позов задовольнити.
Виселити ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 з кварири АДРЕСА_1 .
Стягнути в рівних частинах з ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 на користь ОСОБА_12 1 073, 60 грн судового збору.
Позивач:  ОСОБА_12 , адреса: АДРЕСА_3 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповівдач 1: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 , РНОКПП: НОМЕР_2 .
Відповідач 2:  ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: невідомий.
Відповідач 3:  ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП: невідомий.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його (її) проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення або ухвала суду не були вручені у день його (її) проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження:на рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя К.В. Машкевич