Справа № 156/1510/25
Провадження № 2/156/98/26
Рядок статзвіту № 44

Р І Ш Е Н Н Я 
і м е н е м У к р а ї н и 
19 травня 2026 року сел. Іваничі

Іваничівський районний суд Волинської області у складі:
головуючого судді Комзюк Н.Н.,
за участю:
секретаря судового засідання Кирилюк Л.М., 
представника позивача адвоката Семенюка Р.А.,
представника відповідача адвоката Ковальчука Д.В. (у режимі відеоконференції), розглянувши у відкритому судовому засіданні в порядку загального позовного провадження цивільну справу за позовом  ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення,- 
в с т а н о в и в:

У грудні 2025 року адвокат Семенюк Р.А. звернувся до Іваничівського районного суду Волинської області з позовом у якому просить сягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 400 000 гривень на відшкодування моральної шкоди, завданої вчиненням кримінального правопорушення.
Позов мотивований тим, що вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 14.04.2025  ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.286-1 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень 00 копійок з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 років. Потерпілим від даного кримінального правопорушення є позивач  ОСОБА_1 , який внаслідок ДТП отримав травми кистей обох рук, голови, лівої гомілки, лівого плеча з переломом плечової кістки, лівої гомілки з переломами кісток, розриви лівої нирки із субкапсулярною гематомою та селезінки з внутрішньочеревною кровотечею. Після ДТП ОСОБА_1 був госпіталізований у лікарню, де йому провили операції із скелетного витягу за великогомілкову кістку, лапаратомію (розріз передньої черевної стінки), спленектомію (операція з повного видалення селезінки), видалення лівої нирки, дренування ЧП, проведення накісткового металоостеосинтез великогомілкової кістки – ліва сторона та із накісткового металоостеосинтез нижньої третини плечової кістки - ліва сторона (вставлення пластини для зміцнення). Також, 16.05.2025  ОСОБА_1  встановлено ІІІ групу інвалідності. З часу вказаної дорожньо-транспортної пригоди звичне життя позивача кардинально змінилось, оскільки він змушений постійно проходити обстеження, лікування, приймати велику кількість ліків, дотримуватися дієти та обмежень у повсякденному побуті та докладати додаткових зусиль для організації свого життя. Ці обставини викликають в ОСОБА_1 великі моральні страждання та депресію. Під час розгляду кримінальної справи в суді відповідач надав лише 40000,00 грн, які були витрачені на придбання ліків, оплату операцій, однак ця сума лише частково покрила понесені матеріальні збитки. При цьому, сім`я ОСОБА_2 обіцяла ОСОБА_1 в усьому допомагати, у тому числі матеріально. Однак, після того, як ОСОБА_1 звернувся до відповідача та його матері з приводу надання коштів на лікування, йому відмовили, порадивши звернутись до суду. Наведені обставини змусили позивача звертатись до суду за захистом своїх прав та інтересів.
Ухвалою від 09.12.2025 відкрито провадження у даній справі та постановлено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. 
Представник відповідача адвокат Ковальчук Д.В. 03.02.2026 подав відзив, у якому заперечував проти задоволення позовних вимог у повному обсязі. Зазначав, що після ДТП потерпілою стороною була оголошена шкода у розмірі 40000,00 грн. Дана сума була виплачена у повному обсязі, про що свідчить розписка ОСОБА_1 про відсутність будь-яких претензій до ОСОБА_2 . Таку ж позицію ОСОБА_1 оголосив під час кримінального провадження. Доводи про те, що дані кошти були витрачені на лікування не відповідають дійсності, оскільки в рамках кримінального провадження з матері ОСОБА_2 стягнуто витрати на лікування ОСОБА_1 . Моральна шкода була оцінена потерпілим у 40000,00 грн саме тому, що він самостійно сів на мотоцикл без засобів захисту та розумів ймовірні наслідки.
Від представника позивача адвоката Семенюка Р.А. 04.02.2026 надійшла відповідь на відзив, у якій він підтримав позовні вимоги у повному обсязі. Зазначав, зокрема, що ОСОБА_1 та його мати були у відчаї, їм потрібні були будь-які кошти на лікування. При цьому, на них чинився психологічний тиск з боку ОСОБА_2 ОСОБА_1 написав розписку лише для того, щоб ОСОБА_2 не обрали покарання у виді позбавлення волі, про що наразі шкодує, оскільки він не дотримав слова, а покарання вочевидь є несправедливим. Наведені у позові обставини, які підтверджені доказами, свідчать про те, що звичний уклад життя ОСОБА_1 після ДТП значно змінився. Стан його здоров`я також значно погіршився. При цьому він є особою молодого віку та потребуватиме постійного лікування. Ці фактори неабияк вплинули на психологічне сприйняття ОСОБА_1 , як повноцінної людини, оскільки після ДТП його життя кардинально змінилось, а здоров`я повноцінно вже не відновити, воно тільки погіршуватиметься.
Ухвалою від 05.02.2026 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
Під час судового засідання, яке відбулось 15.04.2026, позивач ОСОБА_1 позов підтримав у повному обсязі. Пояснив, що внаслідок ДТП, винуватцем якої є ОСОБА_2 , він потрапив до лікарні з тяжкими тілесними ушкодженнями. З 16.08.2024 до весни 2025 року перебував у лікарні, а потім лікувався періодично. Не заперечував, що мати відповідача відшкодувала йому 40000,00 грн заподіяної шкоди, про що він написав розписку. Проте, через отримані в ДТП травми він продовжує лікування. Після ДТП довго не міг самостійно пересуватись, змінився його спосіб життя, він є інвалідом, не може займатись спортом, дотримується дієти, не може піднімати більше 5 кілограм, тривалий час перебував у депресії, а тому зазнав моральних страждань.
У судовому засіданні представник позивача адвокат Семенюк Р.А. підтримав позов у повному обсязі та просив його задовольнити. Зазначав зокрема, що завдання моральної шкоди позивачу є очевидним, а її розмір шкоди обґрунтованим. Наголосив, що розписка ОСОБА_1 про відсутність претензій до ОСОБА_2 була написана лише з тією метою, щоб останньому не обрали покарання у виді позбавлення волі. При цьому, між сторонами була узгоджена виплата завданої шкоди у розмірі 3000,00 доларів США, однак ОСОБА_2 не дотримався своїх зобов`язань, сплатив лише 40000,00 грн, а після оголошення вироку змінив свою позицію щодо відшкодування шкоди.
Представник відповідача у судовому засіданні зазначав, що моральна шкода позивачу вже була сплачена, про що свідчить наявна у матеріалах справи розписка, а тому підстави для задоволення позову відсутні. 
Вислухавши думку учасників справи, дослідивши наявні у матеріалах справи докази, суд встановив наступні обставини та дійшов наступного висновку.
Згідно з ч.1 ст.4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 15 та п. 9 ч. 2 ст. 16 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання чи оспорювання, а одними із способів захисту цивільного права є відшкодування моральної (немайнової) шкоди.
Згідно з ч.7 ст.128 КПК України, особа, яка не пред?явила цивільного позову в кримінальному провадженні, а також особа, цивільний позов якої залишено без розгляду, має право пред`явити його в порядку цивільного судочинства.
Відповідно до ч. 6 ст. 82 ЦПК України вирок суду в кримінальному провадженні, ухвала про закриття кримінального провадження і звільнення особи від кримінальної відповідальності або постанова суду у справі про адміністративне правопорушення, які набрали законної сили, є обов`язковими для суду, що розглядає справу про правові наслідки дій чи бездіяльності особи, стосовно якої ухвалений вирок, ухвала або постанова суду, лише в питанні, чи мали місце ці дії (бездіяльність) та чи вчинені вони цією особою.
Судом встановлено, що вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 14.04.2025, який набрав законної сили 15.05.2025, неповнолітнього ОСОБА_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.286-1 КК України і призначено йому покарання у виді штрафу в розмірі 500 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 8500 гривень 00 копійок з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 років. Вказаним вироком також задоволено цивільний позов КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» до ОСОБА_3 . Стягнуто з ОСОБА_3 кошти, витрачені на лікування потерпілих від кримінального правопорушення ОСОБА_4 та ОСОБА_1 в сумі 67292 гривні 55 копійок.
Вказаним вироком встановлено, що 16.08.2024, близько 22 год 10 хв, ОСОБА_2 керував технічно справним мотоциклом марки «Geon», реєстраційний номерний знак НОМЕР_1 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, не маючи права керування транспортним засобом відповідної категорії, здійснював рух по проїзній частині пров. Тихого в напрямку вул. Банківської в межах населеного пункту сел. Іваничі Володимирського району Волинської області з певною швидкістю, виїздив з другорядної дороги на нерегульоване перехрестя з головною дорогою по вул. Банківській. При цьому водій мотоцикла був неуважним, не стежив за дорожньою обстановкою та відповідно не відреагував на її зміну, перед початком виїзду на головну дорогу не переконався, що це буде безпечним і не створить небезпеки іншим учасникам дорожнього руху, не вжив заходів щодо зменшення швидкості аж до зупинення керованого ним транспортного засобу в момент виявлення небезпеки для руху, не надав переваги в русі автомобілю марки «Renault» моделі «Megane Scenic», реєстраційний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_5 , котрий здійснював рух по вул. Банківській в напрямку від вул. Незалежності у сел. Іваничі. ОСОБА_2 почав проїздити вказане перехрестя, перетинаючи головну дорогу, внаслідок чого водій ОСОБА_5 не зміг об`їхати перешкоду у таких дорожніх умовах і скоїв зіткнення з мотоциклом, керованим обвинуваченим.
З причини порушень Правил дорожнього руху водієм ОСОБА_2 та зіткнення вказаних транспортних засобів, які зазнали механічних пошкоджень, пасажир мотоцикла ОСОБА_1 отримав травми кистей обох рук (належать до категорії легких тілесних ушкоджень), травми голови, лівої гомілки (належать до категорії легких тілесних ушкоджень, що спричинили короткочасний розлад здоров`я), травми лівого плеча з переломом плечової кістки, травми лівої гомілки з переломами кісток (належать до категорії середнього ступеню тяжкості тілесних ушкоджень за ознакою тривалого розладу здоров`я), розриви лівої нирки та селезінки з внутрішньо черевною кровотечею (належать до категорії тяжких тілесних ушкоджень).
З вироку також вбачається, що потерпілий ОСОБА_1 під час судового розгляду кримінальної справи зазначив, що він не має жодних претензій морального та матеріального характеру до ОСОБА_2 з приводу ДТП та отриманих тілесних ушкоджень, повністю примирився з обвинуваченим, отримав від обвинуваченого грошові кошти для покриття витрат на лікування.
Згідно із ч.1 ст.1167 ЦК України моральна шкода, завдана фізичній або юридичній особі неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю, відшкодовується особою, яка її завдала, за наявності її вини, крім випадків, встановлених частиною другою цієї статті. 
У силу ч.1 ст.1177 ЦК України шкода, завдана фізичній особі, яка потерпіла від кримінального правопорушення, відшкодовується відповідно до закону.
Відповідно до загальних підстав цивільно-правової відповідальності обов?язковому з?ясуванню при вирішенні спору про відшкодування моральної (немайнової) шкоди підлягають: наявність такої шкоди, протиправність діяння її заподіювача, наявність причинного зв?язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні.
Враховуючи, що вироком Іваничівського районного суду Волинської області від 14.04.2025 ОСОБА_2 визнано винними у вчиненні кримінального правопорушення за ч.2 ст.286-1 КК України та встановлено заподіяння потерпілому (позивачу) шкоди, протиправність діяння відповідача та наявність причинного зв?язку між шкодою і протиправним діянням заподіювача та вини останнього в її заподіянні, суд приходить до висновку, що позивач  ОСОБА_1 набув право на відшкодування шкоди в розмірах і в порядку передбаченому Законом.
Відповідно до ст.23 ЦК України, особа має право на відшкодування моральної шкоди, завданої внаслідок порушення її прав. 
Моральна шкода полягає: 1) у фізичному болю та стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з каліцтвом або іншим ушкодженням здоров?я; 2) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку з протиправною поведінкою щодо неї самої, членів її сім?ї чи близьких родичів; 3) у душевних стражданнях, яких фізична особа зазнала у зв?язку із знищенням чи пошкодженням її майна; 4) у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Якщо інше не встановлено законом, моральна шкода відшкодовується грошовими коштами, іншим майном або в інший спосіб.
Розмір грошового відшкодування моральної шкоди визначається судом залежно від характеру правопорушення, глибини фізичних та душевних страждань, погіршення здібностей потерпілого або позбавлення його можливості їх реалізації, ступеня вини особи, яка завдала моральної шкоди, якщо вина є підставою для відшкодування, а також з урахуванням інших обставин, які мають істотне значення. При визначенні розміру відшкодування враховуються вимоги розумності і справедливості.
Моральна шкода відшкодовується незалежно від майнової шкоди, яка підлягає відшкодуванню, та не пов`язана з розміром цього відшкодування.
Моральна шкода відшкодовується одноразово, якщо інше не встановлено договором або законом.
Верховний Суд України в п. 9 постанови Пленуму «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» від 31 березня 1995 року за № 4 (з подальшими змінами та доповненнями) звернув увагу судів на те, що розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди суд визначає залежно від характеру та обсягу страждань (фізичних, душевних, психічних тощо), яких зазнав позивач, характеру немайнових втрат (їх тривалості, можливості відновлення тощо) та з урахуванням інших обставин. Зокрема, враховуються стан здоров?я потерпілого, тяжкість вимушених змін у його життєвих і виробничих стосунках, ступінь зниження престижу, ділової репутації, час та зусилля, необхідні для відновлення попереднього стану. При цьому, суд має виходити із засад розумності, виваженості та справедливості. Визначаючи розмір відшкодування моральної (немайнової) шкоди, суд повинен наводити в рішенні відповідні мотиви.
У відповідності до п. 4 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про судову практику в справах про відшкодування моральної шкоди» від 31.03.1995 №4, позивачем має бути доведено в чому полягає ця шкода, з яких міркувань він виходив визначаючи розмір шкоди та якими доказами це підтверджується.
Відповідно до ст. 12 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов?язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 77 ЦПК України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Предметом доказування є обставини, що підтверджують заявлені вимоги заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Відповідно до ст. 79 ЦПК України достовірними є докази, на підставі яких можна встановити дійсні обставини справи.
У позові позивач посилається на те, що діями відповідача йому завдано немайнових втрат, спричинених моральними та фізичними стражданнями, які призвели до негативних змін у його житті, що виражається у втраті здоров`я, необхідності постійного лікування, тривалій реабілітації, зміні звичного укладу життя та психологічних проблемах. 
Згідно з практикою Європейського суду з прав людини, яка є джерелом національного законодавства, порушення прав людини вже само по собі тягне за собою моральні страждання та виникнення моральної шкоди, а тому факт страждань доказування не потребує, для суду достатньою підставою для присудження компенсації моральної шкоди є сам факт порушення права (справи «Войтенко проти України», «Науменко проти України»).
З долученої до позовної заяви медичної документації та висновку судово-медичної експертизи №119 від.10.10.2024 слідує, що 16.08.2024, тобто після ДТП, ОСОБА_1 проведено операцію із скелетного витягу за великогомілкову кістку, 17.08.2024 проведено лапаратомію (розріз передньої черевної стінки), спленектомію (операція з повного видалення селезінки), видалення лівої нирки, дренування ЧП, 23.08.2024 проведено операції з проведення накісткового металоостеосинтез великогомілкової кістки – ліва сторона та із накісткового металоостеосинтез нижньої третини плечової кістки - ліва сторона (вставлення пластини для зміцнення). На стаціонарному лікуванні ОСОБА_1 перебував з 16.08.2024 по 02.09.2024.
Також, через погіршенням самопочуття через болі лівому плечі, лівій гомілці, лівому гомілково-ступеневому суглобі, ускладнення раніше перенесених травм стаціонарно лікувався у КНП «Іваничівська БПЛ» у період з 31.10.2024 до 08.11.2024. У зв`язку із болями в животі, лівому плечі, лівому плечовому суглобі, лівій гомілці стаціонарно лікувався в КНП «Іваничівська БПЛ» у період із 21.01.2025 до 28.01.2025, а з 14.04.2025 до 18.04.2025 стаціонарно лікувався в КНП «Нововолинська ЦМЛ» у зв`язку із болями в попереку справа, загальна слабкість, утруднений сечопуск. 29.04.2025 позивач проходив обстеження в уролога, де було поставлено діагноз: хронічний пієлонефрит (бактеріальне запалення) єдиної правої нирки, латентний перебіг, стан лівобічної нефректомії з приводу травматичного розриву лівої нирки, а 02.05.2025 проходив обстеження в лікаря-травматолога, де йому було поставлено діагноз: множинні переломи гомілки з наявності металевих фіксаторів, посттравматичний деформуючий артроз інших суглобів, ділянка гомілковостопного суглобу та стопи, контрактура суглоба, множинні локалізації, консолідований злам лівої плечової кістки з металевим фіксатором. Через болі голови, головокружіння ОСОБА_1 02.05.2025 також проходив обстеження у лікаря невропатолога. У період з 05.08.2025 до 13.08.2025 ОСОБА_1 стаціонарно лікувався в КНП «Іваничівська БПЛ» у зв`язку із болями живота, поперековій ділянці, підвищення температури, частий сечопуск. Після проходження лікування рекомендовано санаторно-курортне лікування в Трускавці, Східниці. У період із 23.09.2025 до 24.09.2025 лікувався в КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» у зв`язку із больовим синдромом за наслідками перелому. З 28.10.2025 до 03.11.2025 стаціонарно лікувався в урологічному відділенні КНП «Нововолинська центральна міська лікарня» з діагнозом хронічний пієлонефрит (бактеріальне запалення) єдиної правої нирки в ст. загострення І ст. 
Згідно рішення експертної команди із оцінювання повсякденного функціонування особи позивачу 16.05.2025 встановлено ІІІ групу інвалідності (основний діагноз: тубулоінтерстиціальні хвороби нирок (ниркова недостатність), супутні діагнози: головний біль, наслідки внутрішньочерепної травми, наслідки перелому верхньої кінцівки, контрактура суглоба, множинні локалізації, посттравматичний артроз інших суглобів, ділянка гомілковостопного суглоба та стопи, множинні переломи гомілки, інший уточнений стан після хірургічного втручання, набута відсутність нирки.
Винні дії ОСОБА_2 є наслідком отримання ОСОБА_1 тілесних ушкоджень, зокрема тяжких, що поза всяким розумним сумнівом свідчить про те, що позивач зазнав моральних та душевних страждань.
Заперечуючи проти позову сторона відповідача посилалась на те, що  ОСОБА_1 було відшкодовано шкоду, зокрема моральну, про що свідчить розписка останнього.
ОСОБА_1 підтвердив, що дійсно отримав від ОСОБА_2 40000,00 грн на лікування, однак між ними існувала домовленість про відшкодування шкоди у розмірі 3000,00 доларів США. Розписку він написав для того, щоб ОСОБА_2 не обрали покарання у виді позбавлення волі.
Під час судового розгляду свідок ОСОБА_6 показала, що внаслідок отриманих у ДТП травм її син ОСОБА_1 потребує постійного лікування, має ІІІ групу інвалідності, що вплинуло на його спосіб життя. Після ДТП мати відповідача приходила до них та просила написати заяву про відсутність претензій, однак вона відмовилась написати таку заяву. Тоді мама ОСОБА_2 запропонувала відшкодувати шкоду та привезла гроші за лікування у сумі 40000,00 грн. Її син ОСОБА_1 написав розписку про отримання 40000,00 грн, вона була присутня при написанні сином розписки. Домовлялись із ОСОБА_7 про суму у 3000,00 доларів США, мати ОСОБА_2 обіцяла, що в подальшому доплатить. Вона неодноразово зверталась до матері ОСОБА_8 , проте та так і не доплатила ту суму, про яку домовлялись. Вона хотіла розійтись із ОСОБА_7 по хорошому, але оскільки ті не відшкодували обумовлено суму, вони звернулись із позовом до суду. Її син ОСОБА_1 тривалий час лікувався, не міг рухатись (був лежачим), йому призначали обезболюючі та заспокійливі ліки.
Тобто судом встановлено, що між сторонами у позасудовому порядку було вирішено питання щодо відшкодування моральної та матеріальної шкоди, спричиненої ушкодженням здоров`я потерпілого внаслідок дорожньо-транспортної пригоди.
При цьому, суд відхиляє доводи сторони позивача щодо неповного відшкодування шкоди відповідачем, оскільки наявна у матеріалах справи розписка свідчить про протилежне. Суд не може взяти до уваги доводи позивача про домовленість відшкодувати шкоду у розмірі 3000,00 доларів США, оскільки вони не підтверджені належними та допустимими доказами.
З цих підстав суд не може взяти до уваги покази свідка ОСОБА_6 , оскільки факт виникнення грошового зобов`язання та його сума повинні підтверджуватися розпискою, договором або іншими офіційними документами. Більше того, свідок є заінтересованою особою, оскільки є матір`ю позивача.
Слід зауважити, що покази свідків можуть братися до уваги лише як допоміжні докази наприклад, для підтвердження обставин передачі грошей або факту написання розписки, але не замість самої розписки.
У даному випадку факт відшкодування матеріальної та моральної шкоди у розмірі 40000,00 грн підтверджено розпискою позивача, що ним також не заперечується.
Разом з цим суд враховує, що відшкодування шкоди відбулось 15.01.2025, однак після цієї дати позивач тривалий час лікувався за наслідками ДТП.
Так, як було встановлено вище, у період з 21.01.2025 до 28.01.2025 ОСОБА_6 стаціонарно лікувався в КНП «Іваничівська БПЛ», а 14.04.2025 до 18.04.2025 стаціонарно лікувався в КНП «Нововолинська ЦМЛ». Також, 29.04.2025 ОСОБА_6 проходив обстеження в уролога, а 02.05.2025 обстеження в лікаря-травматолога та у лікаря невропатолога. У період з 05.08.2025 до 13.08.2025 ОСОБА_6 стаціонарно лікувався в КНП «Іваничівська БПЛ», а у період із 23.09.2025 до 24.09.2025 та 28.10.2025 до 03.11.2025 стаціонарно лікувався у КНП «Нововолинська центральна міська лікарня.
Тобто, після відшкодування шкоди ОСОБА_6 продовжував зазнавати моральних та фізичних страждань за наслідками отриманих внаслідок ДТП тілесних ушкоджень, що виражалось посттравматичному синдромі, зміни повсякденного укладу життя, необхідності тривалого лікування. У даному конкретному випадку суд вважає, що позивачем повністю доведено, що пережиті ним негативні емоції досягли рівня «страждань», що може бути підставою для стягнення моральної шкоди.
При визначенні розміру відшкодування моральної шкоди позивачу, суд виходить із встановлених у судовому засіданні обставин справи та відповідно до ч. 2 ст. 23 ЦК України, п. 9 постанови Пленуму Верховного Суду України від 31.03.1995 року №4 «Про судову практику у справах про відшкодування моральної (немайнової) шкоди» визначає суму відшкодування, яка відповідає засадам розумності, виваженості та справедливості, з врахуванням обставин, за яких було спричинено моральну шкоду позивачу ОСОБА_6 , який під час скоєння злочину зазнав негативного впливу на стан здоров`я у виді легких та тяжких тілесних ушкоджень, внаслідок чого отримав інвалідність, характер та обсяг їх фізичних, душевних, психічних страждань, неможливість поновити попереднє становище, істотність вимушених змін у життєвих стосунках і наслідків, що наступили, враховуючи, що життя і здоров`я людини є найвищою соціальною цінністю, суд вважає, що позовні вимоги про відшкодування моральної шкоди підлягають до часткового задоволення, (судом враховано відшкодування потерпілому шкоди на суму 40000 грн.), а саме стягнення з відповідача на користь позивача грошової суми у розмірі 90000,00 грн, що буде достатньою сатисфакцією отриманих ним моральних страждань. Ця сума, на думку суду, відповідає вимогам розумності та справедливості і за даних конкретних обставин не може вважатися явно завищеною чи надмірною.
Вирішуючи питання про відшкодування моральної шкоди, суд також враховує правову позицію, викладену у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.12.2020 (справа №752/17832/14-ц), відповідно до якої, визначаючи розмір відшкодування, суд має керуватися принципами розумності, справедливості та співмірності. Розмір відшкодування моральної шкоди має бути не більшим, ніж достатньо для розумного задоволення потреб потерпілої особи, і не повинен приводити до її безпідставного збагачення. На думку суду, вказана сума моральної шкоди буде достатньо та не буде такою, яка сприятиме потерпілому до збагачення, а також буде відповідати позиції, викладеній у вищезазначеному правовому висновку.
Відповідно до вимог ст. 141 ЦПК України суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір у розмірі 1331 грн 20 коп.
Керуючись ст. ст. 3, 12, 13, 81, 82, 141, 259, 263-265, 280-282, 354 Цивільного процесуального кодексу України, суд, -

у х в а л и в :

Позовні вимоги ОСОБА_1 задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 90000 гривень 00 копійок на відшкодування моральної шкоди.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1331 гривня 20 копійок. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана протягом тридцяти днів з дня його проголошення або з дня складання повного судового рішення у разі оголошення вступної та резолютивної частини рішення або розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи.
Апеляційна скарга подається безпосередньо до Волинського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не були вручені у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження на рішення суду, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду. Строк на апеляційне оскарження може бути також поновлений в разі пропуску з інших поважних причин, крім випадків, зазначених у ч.2 ст.358 ЦПК України.
Згідно з вимогами п.4 ч.5 ст. 265 ЦПК України:
позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , рнокпп - НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 ;
відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , рнокпп - НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 .
Повний текст рішення виготовлено 26.05.2026.

Суддя       Н.Н. Комзюк