Номер провадження: 22-ц/813/5028/26 
Справа № 509/5593/24
Головуючий у першій інстанції Кравцова А. В.
Доповідач Сегеда С. М.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.05.2026 року м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі:

головуючого Сегеди С.М.,
суддів: Громіка Р.Д.,
Комлевої О.С.,

розглянувши у порядку письмового провадження, без участі учасників справи, апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» «Арсенал Страхування» на рішення Болградського районного суду Одеської області від 22.12.2025 року, повний текст якого складено 22.12.2025 року та ухваленого під головуванням судді Кравцової А.В., у цивільній справі за позовом Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» «Арсенал Страхування» до ОСОБА_1 про стягнення збитків,
встановив:

23.09.2024 року Приватне акціонерне товариство «Страхова компанія» «Арсенал Страхування» (далі - ПрАТ «СК» «Арсенал Страхування») звернулось до суду з позовом до ОСОБА_1 про стягнення збитків.
Позовні вимоги були обґрунтовані тим, що 05.10.2021 року по вул. Ангарській, 14/1, у смт. Авангард, Одеського р-ну, Одеської області сталася дорожньо-транспортна пригода (далі – ДТП) за участю автомобіля Ford Focus, держномер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , власником якого є ОСОБА_3 , та автомобіля MAN TGS 18.440, держномер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Внаслідок ДТП автомобілю Ford Focus, держномер НОМЕР_1 , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику - матеріальний збиток.
Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.12.2021 року у справі № 509/5797/21, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП.

Цивільна відповідальність ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК Арсенал Страхування».
Вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Focus, держномер НОМЕР_1 , складала 171 095,51 грн., що підтверджується звітом № 23767 від 29.10.2021 року. При цьому вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу – 0,38, склала 121 262,10 грн. 
Згідно рахунку ФОП ОСОБА_4 від 25.10.2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Focus, держномер НОМЕР_1 , склала 134 089,20 грн.

Відповідно до умов договору страхування, ПрАТ «СК» «Арсенал Страхування» сплатило 02.11.2021 року ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 122 862,70 грн. (із розрахунку 134 089,20 грн., із яких 9 961,50 грн. - частина несплаченого страхового платежу, 1 265,00 грн. - франшиза) (а.с.36).
Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», ліміт відповідальності 130 000,00 грн.
ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» компенсувало ПрАТ «СК» «Арсенал Страхування» 104 226,28 грн., застосувавши коефіцієнт зносу, який визначений звітом щодо вартості матеріального збитку (а.с.38-39).
Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність , у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування).
Посилаючись на вказані обставини, позивач просив стягнути з відповідача різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування) у розмірі 28 597,92 грн., зазначивши при цьому, що збитки позивача склали 132 824,20 грн., із яких їм компенсувало ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» 104 226,28 грн.

Рішенням Болградського районного суду Одеської області від 22.12.2025 року у задоволенні позову ПрАТ «СК» «Арсенал Страхування» було відмовлено (а.с. 81-82).

В апеляційній скарзі ПрАТ «СК» «Арсенал Страхування» ставить питання про скасування рішення Болградського районного суду Одеської області від 22.12.2025 року, ухвалення нового судового рішення, яким позовні вимоги задовольнити, посилаючись на порушення судом норм матеріального і процесуального права (а.с.84-90).
Відзив на апеляційну скаргу не надійшов. 

У відповідності до ч. 13 ст. 7 ЦПК України розгляд справи здійснюється 25.05.2026 року в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи, у зв`язку з чим судове засідання не проводиться.
Згідно приписів ч.1 ст. 369 ЦПК України апеляційна скарга на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Враховуючи вищенаведене, дана справа розглядається судом апеляційної інстанції в порядку спрощеного позовного провадження за наявними матеріалами без повідомлення учасників справи, як малозначна у зв`язку з її незначною складністю (ч.ч. 4, 6 ст. 19, ч.ч. 1, 2, 4 ст. 274 ЦПК України).
Крім того, у відповідності до ч. 5 ст. 268 ЦПК України, датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). 
Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Апеляційний суд також зазначає, що у зв`язку з перебуванням суддів Громіка Р.Д. та Комлевої О.С. у відпустках, а також з врахуванням недостатньої кількості суддів в Одеському апеляційному суді (з 2013 року кількість суддів в цивільній палаті зменшилася з 48 до 8), щодо яких здійснюється автоматизований розподіл справ (без урахування суддів, які хворіють, перебувають у відрядженні, знаходяться у відпустці, тимчасово відряджені до Одеського апеляційного суду), що створює надмірне навантаження та виключає можливість розгляду даної справи в строки, передбачені національним законодавством, через участь суддів даної колегії суддів в інших цивільних, адміністративних і кримінальних справах, а також через перебування суддів Сегеди С.М. і Громіка Р.Д. на навчанні в НШСУ в період з 18 по 22.05.2026, датою ухвалення цього судового рішення є 25.05.2026 року.

При цьому, колегія суддів зазначає, що провадження по даній справі було відкрито ухвалою Одеського апеляційного суду від 04.02.2026 року (а.с.101-102), згідно якої розгляд справи проводиться в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, без проведення судового засідання, та без повідомлення учасників справи, копію ухвали останні отримали належним чином, що передбачено ст. 130 ЦПК України (а.с.103,105). 

Перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення, заслухавши доповідача, доводи апеляційної скарги, колегія суддів дійшла висновку про необхідність залишення без задоволення апеляційної скарги, виходячи з таких підстав.

Відмовляючи у задоволенні позовних вимог, суд першої інстанції виходив із того, що позов пред`явлено до неналежного відповідача (а.с.81-82).
Колегія суддів погоджується з такими висновками суду першої інстанції, виходячи з наступних підстав.

Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 05.10.2021 року по вул. Ангарській, 14/1, у смт. Авангард, Одеського р-ну, Одеської області сталася ДТП за участю автомобіля Ford Focus, держномер НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_2 , та власником якого є ОСОБА_3 (а.с.14), а також автомобіля MAN TGS 18.440, держномер НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_1 .
Внаслідок ДТП автомобілю Ford Focus, держномер НОМЕР_1 , були спричинені механічні пошкодження, а його власнику - матеріальний збиток.
Постановою Овідіопольського районного суду Одеської області від 13.12.2021 року у справі № 509/5797/21, ОСОБА_1 було притягнуто до адміністративної відповідальності за ст. 124 КУпАП (а.с.19).

Цивільна відповідальність ОСОБА_3 на момент ДТП була застрахована в ПрАТ «СК» «Арсенал Страхування», загальна страхова сума 253 000,00 грн. (а.с.7-11).
Вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Focus, держномер НОМЕР_1 , склала 171 095,51 грн., що підтверджується звітом № 23767 від 29.10.2021 року. При цьому вартість матеріального збитку з урахуванням коефіцієнту фізичного зносу – 0,38, вартість склала 121 262,10 грн. (а.с.20-23).
Згідно з рахунком ФОП ОСОБА_4 від 25.10.2021 року вартість відновлювального ремонту автомобіля Ford Focus, держномер НОМЕР_1 , склала 134 089,20 грн. (а.с.35).
Відповідно до умов договору страхування ПрАТ «СК» «Арсенал Страхування» сплатило 02.11.2021 року ОСОБА_3 страхове відшкодування у розмірі 122 862,70 грн. (із розрахунку 134 089,20 грн. - вартість відновлювального ремонту, 9 961,50 - частина несплаченого страхового платежу, 1 265,00 грн. - франшиза = 122 862,70 грн.) (а.с.36).
Цивільно-правова відповідальність відповідача на момент ДТП була застрахована у ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп», ліміт відповідальності 130 000,00 грн. (а.с.16).
ПрАТ «Українська страхова компанія «Княжа вієнна іншуранс груп» компенсувало ПрАТ «СК Арсенал Страхування» 104 226,28 грн., застосувавши коефіцієнт зносу, який визначений звітом щодо вартості матеріального збитку (а.с.39).

Згідно зі ст. 1194 ЦК України, особа яка застрахувала свою цивільну відповідальність , у разі недостатності страхової виплати (страхового відшкодування) для повного відшкодування завданої нею шкоди зобов`язана сплатити потерпілому різницю між фактичним розміром шкоди і страховою виплатою (страховим відшкодування).

Згідно ч. 1 ст. 1196 ЦК України, майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
В своїй постанові від 12.03.2018 у справі № 910/3867/16 Верховний Суд зазначив, що «Страховик (ПрАТ «Київський страховий дім») за договором страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів також є відповідальною особою за завдані збитки. Водночас, на відміну від особи, яка завдала шкоди, обсяг відповідальності страховика за договором страхування відповідальності обмежений нормами ст.32 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів». Приписи ст.29 та п.32.7 ст.32 цього Закону передбачають, що у зв`язку з пошкодженням транспортного засобу відшкодовуються витрати, пов`язані з відновлювальним ремонтом ТЗ з урахуванням зносу, розрахованого у порядку, встановленому законодавством. Пунктами 1.6 та 8.2 Методики товарознавчої експертизи та оцінки дорожніх транспортних засобів, затвердженої наказом Міністерства юстиції України та Фонду державного майна України від 24.11.2003 за №142/5/2092, визначено, що відновлювальний ремонт передбачає здійснення комплексу операцій через заміну складових частин або відновлення справності/роботоздатності ТЗ за формулою визначення вартості ремонту з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу ТЗ. 
Отже, якщо для відновлення пошкодженого під час ДТП ремонт ТЗ здійснюється методом заміни складових частин, що були пошкоджені, на нові, страховик за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності відшкодовує не повну вартість цих складових частин, а з урахуванням коефіцієнта фізичного зносу складників аварійно пошкодженого ТЗ.
Тобто, пред`явлення особою вимоги про виплату страхового відшкодування в розмірі повної вартості відновлювального ремонту без урахування коефіцієнта фізичного зносу є неправомірним.

Матеріали справи не містять висновку судової авто-товарознавчої експертизи, а згідно претензії від 16.10.2023 року, франшизу включено до суми вимоги. Також, надані позивачем документи не надають можливості встановити урахування під час ремонту пошкодженого транспортного засобу коефіцієнта фізичного зносу.
Згідно розрахунку страхового відшкодування, ліміт відповідальності зазначено в розмірі – 130 000грн. (а.с.16).

Разом з тим, в своїй постанові від 04.07.2018 у справі №755/18006/15-ц Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку щодо забезпечення дієвості інституту обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, зазначивши наступне: «Відшкодування шкоди особою, відповідальність якої застрахована за договором обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів, можливе за умови, що згідно з цим договором або Законом України від 01.07.2004 року № 1961-IV «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів» у страховика не виник обов`язок із виплати страхового відшкодування (зокрема, у випадках, передбачених у статті 37 зазначеного Закону) чи розмір завданої шкоди перевищує ліміт відповідальності страховика в останньому випадку обсяг відповідальності страхувальника обмежений різницею між фактичним розміром завданої шкоди і сумою страхового відшкодування (п.72). Покладання обов`язку з відшкодування шкоди у межах страхового відшкодування на страхувальника, який уклав відповідний договір страхування і сплачує страхові платежі, суперечить меті інституту страхування цивільно-правової відповідальності (стаття 3 Закону України «Про обов`язкове страхування цивільно-правової відповідальності власників наземних транспортних засобів») (п.73). 
Уклавши договір обов`язкового страхування цивільно-правової відповідальності, страховик на випадок виникнення деліктного зобов`язання бере на себе у межах суми страхового відшкодування виконання обов`язку страхувальника, який завдав шкоди, а тому страховик, який виплатив страхове відшкодування за договором майнового страхування згідно зі статтями 3 і 5 вказаного Закону реалізує право вимоги, передбачене ст.993 Цивільного кодексу України та 27 ЗУ від 09.02.2012 за №4391-VI «Про страхування» шляхом звернення з позовом до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
За таких обставин, суд першої інстанції, з яким погоджується апеляційний суд, правильно виходив із того, що позивач, здійснивши страхове відшкодування, що не перевищує встановленого ліміту відповідальності, мав звернути свої вимоги до страховика, в якого завдавач шкоди застрахував свою цивільно-правову відповідальність.
Отже, суд першої інстанції прийшов до правильного висновку про необхідність відмови в позові з підстав пред`явлення позову до неналежного відповідача. 

З огляду на викладене, слід дійти висновку про те, що доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції. Інші доводи апеляційної скарги не можуть бути підставою для скасування законного та обґрунтованого рішення, оскільки по своїй суті зводяться до незгоди з висновками суду першої інстанції щодо установлення обставин справи, містять посилання на факти, що були предметом дослідження й оцінки судом першої інстанції. Ураховуючи, що судом першої інстанції повно та всебічно з`ясовані фактичні обставини справи, правильно застосовано норми матеріального і процесуального права, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.

Згідно ч.ч. 1,5,6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими особами, які беруть участь у справі. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Колегія суддів зазначає, що заявник апеляційної скарги не надав суду достатніх, належних і допустимих доказів існування обставин, на які він посилається як на підставу своїх заперечень проти оскаржуваного рішення та доводів апеляційної скарги.

За змістом ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватись на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотримання норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданням цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються, як на підставу своїх вимог або заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

Колегія суддів також зазначає, що Європейський суд з прав людини (далі – ЄСПЛ) вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції «Про захист прав людини і основоположних свобод» (далі – Конвенція) зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (Проніна проти України, № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики ЄСПЛ про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.)
Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burg and others v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням матеріального і процесуального права.

З огляду на викладене, колегія суддів дійшла висновку про законність і обґрунтованість оскаржуваного рішення суду, доводи апеляційної скарги його не спростовують, рішення ухвалено у відповідності до вимог матеріального і процесуального права, у зв`язку з чим апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, оскаржуване рішення суду - залишити без змін.

Крім того, оскільки зазначена справа згідно п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України є малозначною, то у відповідності до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України постанова в касаційному порядку оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Керуючись ст.ст. 367, 368, п.1 ч.1 ст. 374, ст.ст. 375, 381-384, 389 ЦПК України, апеляційний суд, 
ухвалив:

Апеляційну скаргу Приватного акціонерного товариства «Страхова компанія» «Арсенал Страхування» залишити без задоволення.

Рішення Болградського районного суду Одеської області від 22.12.2025 року залишити без змін.

Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України.

Судді Одеського апеляційного суду:   С.М. Сегеда 

Р.Д. Громік

О.С. Комлева