ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
23 червня 2026 року	справа № 380/10352/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі судді Желік О.М., розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні) адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправними дій та зобов`язання вчинити дії, -

в с т а н о в и в:

на розгляд Львівського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач) до Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі – відповідач, Головне управління) із вимогами:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії ОСОБА_1 у розмірі 1,17, 1,11, 1,11, 1,14, 1,197, 1,0796, 1,115 та 1,121 для забезпечення індексації пенсії;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області провести починаючи з 22.11.2025 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 у відповідності до частини другої статті 42 Закону України № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії ОСОБА_1 на коефіцієнти збільшення у розмірі 1,17, 1,11, 1,11, 1,14, 1,197, 1,0796, 1,115 та 1,121.
В обґрунтування позовних вимог позивач зазначає, що при призначенні йому пенсії за віком відповідачем було враховано показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2016-2018 роки у розмірі 6 188,89 грн та індивідуальний коефіцієнт заробітної плати 0,94412. На переконання позивача, при проведенні щорічної індексації пенсії з 2019 по 2026 рік відповідач був зобов`язаний застосовувати встановлені Кабінетом Міністрів України коефіцієнти збільшення саме до того показника середньої заробітної плати, який враховувався для обчислення його пенсії, а не до умовного показника станом на 01 жовтня 2017 року (3 764,40 грн), як це передбачено пунктом 5 Порядку № 124. Натомість відповідач індексацію пенсії позивача у такий спосіб не проводив, а лише встановлював щомісячні доплати, унаслідок чого розмір пенсії позивача занижено.
Ухвалою судді від 25.05.2026 провадження у справі відкрито за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами (у письмовому провадженні).
Від відповідача на адресу суду надійшов відзив на позовну заяву, в якому проти позову заперечив. Відповідач зазначив, що механізм проведення індексації пенсій регламентовано Порядком проведення перерахунку пенсій відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 20.02.2019 № 124 (далі – Порядок № 124). За доводами відповідача, згідно з пунктом 5 Порядку № 124 перерахунок проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати, який враховувався для обчислення пенсії, станом на 01 жовтня 2017 року (3764,40 грн) на відповідні коефіцієнти, визначені Урядом, а кожен наступний перерахунок – з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника; цей показник наростаючим підсумком склав 4404,35 грн (2019), 4888,83 грн (2020), 5426,60 грн (2021), 6186,32 грн (2022), 7405,03 грн (2023), 7994,47 грн (2024), 8913,83 грн (2025) та 9992,40 грн (2026). Відповідач наголосив, що Порядок № 124 та відповідні постанови Кабінету Міністрів України є чинними, прийняті у межах наданих Уряду законом повноважень, не визнані незаконними чи нечинними, а тому є обов`язковими для застосування пенсійним органом, який діє за спеціально-дозвільним типом правового регулювання. Просив у задоволенні позову відмовити повністю.
Суд дослідив долучені до матеріалів справи письмові докази та встановив такі обставини справи.
ОСОБА_1 з 25.01.2019 перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України у Львівській області та отримує пенсію за віком, призначену відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058).
Розмір пенсії позивача обчислено із заробітної плати за періоди роботи з 01.01.1980 по 31.12.1984 та з 01.07.2000 по 30.09.2006 за даними персоніфікованого обліку. Індивідуальний коефіцієнт заробітної плати становить 0,94412. При призначенні пенсії показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за 2016-2018 роки, який враховувався для обчислення пенсії позивача, становив 6188,89 грн.
Кабінетом Міністрів України прийнято низку постанов, якими встановлювалися коефіцієнти збільшення показника середньої заробітної плати для проведення щорічної індексації пенсій з 1 березня: 1,17 (2019), 1,11 (2020), 1,11 (2021), 1,14 (2022 – постанова № 118), 1,197 (2023 – постанова № 168), 1,0796 (2024 – постанова № 185), 1,115 (2025 – постанова № 209) та 1,121 (2026 – постанова № 236).
Як слідує з відзиву відповідача та листа Головного управління, індексацію пенсії позивача проведено шляхом збільшення на зазначені коефіцієнти показника середньої заробітної плати станом на 01.10.2017 (3 764,40 грн), а не показника 6 188,89 грн, який враховувався для обчислення пенсії позивача при її призначенні. У зв`язку з цим індивідуальний механізм індексації шляхом збільшення показника, що враховувався для обчислення пенсії позивача, фактично не застосовувався, а позивачу встановлювалися лише щомісячні доплати, передбачені відповідними постановами Кабінету Міністрів України.
Листом від 07.04.2026 № 18819-19124/Т-02/8-1300/26 відповідач відмовив позивачу у перерахунку пенсії у заявлений ним спосіб, пославшись на проведення індексації згідно з Порядком № 124 шляхом збільшення показника середньої заробітної плати станом на 01.10.2017.
Вважаючи такі дії відповідача протиправними, позивач звернувся до суду з цим адміністративним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам та доводам сторін, суд керується таким.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Стаття 46 Конституції України гарантує право громадян на соціальний захист, що включає право на пенсійне забезпечення.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій визначаються Законом № 1058. Відповідно до статті 5 Закону № 1058 виключно цим Законом визначаються умови набуття права та порядок визначення розмірів пенсійних виплат.
Стаття 40 Закону № 1058 визначає порядок обчислення заробітної плати (доходу) для обчислення пенсії. Частина друга цієї статті встановлює, що заробітна плата (дохід) для обчислення пенсії визначається за формулою Зп = Зс Ч (Ск : К), де Зс – середня заробітна плата (дохід) в Україні, з якої сплачено страхові внески, за три календарні роки, що передують року звернення за призначенням пенсії.
Частина друга статті 42 Закону № 1058 передбачає, що для забезпечення індексації пенсії щороку з 1 березня проводиться перерахунок раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Показник середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який застосовується для обчислення пенсії, щороку збільшується на коефіцієнт, що відповідає 50 відсоткам показника зростання споживчих цін за попередній рік та 50 відсоткам показника зростання середньої заробітної плати (доходу) в Україні. Розмір та порядок такого збільшення визначаються у межах бюджету Пенсійного фонду за рішенням Кабінету Міністрів України з урахуванням мінімального розміру збільшення, визначеного абзацом другим цієї частини.
Відповідно до частини п`ятої статті 2 Закону України «Про індексацію грошових доходів населення» № 1282-XII індексація пенсій проводиться у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України, із застосуванням коефіцієнта збільшення, що визначається відповідно до абзаців другого і третього частини другої статті 42 Закону № 1058.
Механізм проведення такого перерахунку деталізовано Порядком № 124. Пункт 1 Порядку № 124 визначає, що ним установлено механізм проведення перерахунку раніше призначених пенсій шляхом збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії. Пункти 2 і 3 Порядку № 124 визначають, які саме пенсії підлягають перерахунку, і пенсія позивача, призначена відповідно до Закону № 1058, підпадає під дію цього Порядку.
Пункт 5 Порядку № 124, на який посилається відповідач, встановлює, що перерахунок пенсій у зв`язку із збільшенням показника середньої заробітної плати проводиться шляхом збільшення показника середньої заробітної плати, який враховувався для обчислення пенсії, станом на 1 жовтня 2017 року на коефіцієнт, визначений згідно з абзацом першим пункту 4 цього Порядку. Кожен наступний перерахунок проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника середньої заробітної плати.
Ключовим питанням у цій справі є те, чи підлягає індексації відповідно до щорічних коефіцієнтів, встановлених Кабінетом Міністрів України, саме той показник середньої заробітної плати (у цьому випадку – 6188,89 грн за 2016-2018 роки), який був фактично застосований при призначенні пенсії позивачу, чи індексації підлягає лише умовний показник середньої заробітної плати станом на 01 жовтня 2017 року (3764,40 грн), як стверджує відповідач.
Постановою від 16 квітня 2025 року у справі № 200/5836/24 Судова палата з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду сформулювала правовий висновок щодо порядку індексації пенсій, призначених із застосуванням показника середньої заробітної плати за три попередні роки. Верховний Суд, аналізуючи положення частини другої статті 42 Закону № 1058 та Порядку № 124, дійшов висновку, що індексація пенсій згідно із Законом № 1058 має проводитися шляхом збільшення саме того показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні, який був фактично застосований (враховувався) при обчисленні конкретної пенсії, а не умовно встановленого базового показника станом на 01 жовтня 2017 року, оскільки положення Порядку № 124 у відповідній частині не відповідають вимогам частини другої статті 42 Закону № 1058.
Верховний Суд наголосив, що підхід Пенсійного фонду України, за яким для всіх пенсій (незалежно від року призначення та застосованого показника середньої заробітної плати) індексується лише усереднений показник станом на 01.10.2017 (3764,40 грн), не відповідає меті та змісту статті 42 Закону № 1058 і призводить до необґрунтованого заниження розміру індексації для пенсій, обчислених із застосуванням вищих показників середньої заробітної плати. Аналогічні правові висновки викладено й у постановах Верховного Суду від 13.01.2025 у справі № 160/28752/23 та від 27.01.2025 у справі № 620/7211/24.
При цьому Верховний Суд вкотре наголосив, що суди не повинні застосовувати положення нормативно-правових актів, які не відповідають Конституції та законам України, незалежно від того, чи оскаржувалися такі акти в судовому порядку та чи є вони чинними на момент розгляду справи; такі нормативно-правові акти (як закони, так і підзаконні акти) не можуть застосовуватися навіть у випадках, коли вони є чинними (постанови Верховного Суду від 12 березня 2019 року у справі № 913/204/18, від 10 березня 2020 року у справі № 160/1088/19).
Згідно з частиною третьою статті 7 КАС України у разі невідповідності правового акта Конституції України, закону України, міжнародному договору, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, або іншому правовому акту суд застосовує правовий акт, який має вищу юридичну силу. Відтак положення Порядку № 124 підлягають застосуванню виключно в частині, що не суперечить Закону № 1058, а під час перерахунку пенсії з метою її індексації має використовуватися той показник середньої заробітної плати, який безпосередньо враховувався для обчислення пенсії позивача.
Отже, відповідно до висновків Верховного Суду, при проведенні індексації пенсії позивача відповідач мав застосувати коефіцієнти збільшення, встановлені постановами Кабінету Міністрів України, саме до показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2016-2018 роки у розмірі 6188,89 грн, який був врахований при призначенні позивачу пенсії, а не до умовного показника станом на 01.10.2017. Відповідач же, як слідує з його відзиву, застосовував інший підхід, індексуючи показник 3764,40 грн, що суперечить наведеним висновкам Верховного Суду.
Згідно з частиною п`ятою статті 242 КАС України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Таким чином, відмова відповідача у проведенні індексації пенсії позивача шляхом застосування коефіцієнтів збільшення до показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2016-2018 роки (6188,89 грн) є протиправною.
При цьому суд також враховує, що з огляду на призначення пенсії позивача з 25.01.2019 пенсія позивача підлягає індексації з 01.03.2020. Крім того, з огляду на те, що позивач просить провести перерахунок його пенсії з 22.11.2025, а Постанова № 236 станом на листопад 2025 року ще не прийнята, то відсутні підстави для врахування коефіцієнта, визначного цією постановою. 
Оскільки згідно з абзацом другим пункту 5 Порядку № 124 кожен наступний перерахунок проводиться з урахуванням збільшеного у попередніх роках показника, відповідні коефіцієнти застосовуються послідовно та кумулятивно, а тому у резолютивній частині рішення підлягають зазначенню всі заявлені коефіцієнти збільшення, окрім коефіцієнтів за 2019 та 2026 роки, без чого виконання рішення є неможливим.
За вказаних обставин суд дійшов висновку про часткову обґрунтованість позовних вимог.
Частиною першою статті 2 КАС України визначено, що завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони, зокрема, на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); пропорційно (частина друга статті 2 КАС України). Суд встановив, що оскаржувані дії відповідача зазначеним критеріям не відповідають.
Згідно з частиною першою статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Відповідно до частин першої, другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, а в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Таким чином, виходячи із заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України та доказів, зібраних у справі, з метою повного та ефективного захисту прав позивача суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до частини першої статті 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі.
Отже, за рахунок бюджетних асигнувань відповідача на користь позивача підлягає стягненню сплачений ним при зверненні до суду судовий збір у розмірі у розмірі 1064,96 грн.
Керуючись статтями 2, 8-10, 14, 72-79, 90, 139, 241-246, 250, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

в и р і ш и в:

адміністративний позов задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області щодо відмови у проведенні індексації пенсії ОСОБА_1 із застосуванням коефіцієнта збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2016-2018 роки, з якої сплачено страхові внески, та який враховується для обчислення пенсії, у розмірі 1,11, 1,11, 1,14, 1,197, 1,0796 та 1,115.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ЄДРПОУ 13814885) провести починаючи з 22.11.2025 перерахунок та виплату пенсії ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) відповідно до частини другої статті 42 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» шляхом послідовного збільшення показника середньої заробітної плати (доходу) в Україні за 2016-2018 роки (6188,89 грн), з якої сплачено страхові внески, та який враховувався для обчислення пенсії ОСОБА_1 , на коефіцієнти збільшення у розмірі 1,11, 1,11, 1,14, 1,197, 1,0796 та 1,115, з урахуванням раніше виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 ) за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (ЄДРПОУ 13814885) сплачений ним судовий збір у розмірі 1064 (одна тисяча ) 96 коп.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду, з врахуванням гарантій, встановлених пунктом 3 Розділу VI «Прикінцеві положення» Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя   Желік О.М.