ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ОДЕСЬКОЇ ОБЛАСТІ
65618, м. Одеса, просп. Шевченка, 29, тел.: (0482) 307-983, e-mail: inbox@od.arbitr.gov.ua
веб-адреса: http://od.arbitr.gov.ua
_______________________________________________________________________________________________________________________________________________________________
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
РІШЕННЯ
"26" травня 2026 р.	м. Одеса 	Справа № 916/1155/26	

Господарський суд Одеської області у складі судді Погребної К.Ф. при секретарі судового засідання Фатєєвій Г.В. розглянувши справу №916/1155/26
за позовом: Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Біржова, 1, код ЄДРПОУ 26597691) 
до відповідача: Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРАНСКОМ СТРОЙ” (65012, м. Одеса, вул. Осипова (Вадима Корженка), буд. 25, код ЄДРПОУ 38294900) 
за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача – Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради (65011, м. Одеса, вул. Успенська, буд. 83/85, ідентифікаційний код юридичної особи: 45839467)
про стягнення 10 351 301,02грн. 

за участю представників:
від позивача: Каланжова А.О. самопредставництво; 
від відповідача: Новак Л. А. ордер;
від третьої особи: Карапиш К.В. самопредставництво; 

ВСТАНОВИВ:

Одеська міська рада звернулась до Господарського суду Одеської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРАНСКОМ СТРОЙ” про стягнення 10 351 301,02грн.
Разом з позовною заявою Одеською міською радою було подано до господарського суду заяву (вх. № 2-599/26 від 27.03.2026) про забезпечення позову в порядку ст. 136 Господарського процесуального кодексу України, згідно якої позивач просить суд вжити заходи забезпечення позову шляхом накладання арешту на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю “ТРАНСКОМ СТРОЙ” як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на грошові кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать Товариству з обмеженою відповідальністю “ТРАНСКОМ СТРОЙ” у межах розміру позовних вимог на загальну суму 10 351 301,02грн. та накладення арешту на нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю “ТРАНСКОМ СТРОЙ”, у межах розміру позовних вимог 10 351 301,02грн., лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності.
Ухвалою суду від 30.03.2026р. заява Одеської міської ради (вх. 2-599/26 від 27.03.2026) про забезпечення позову у справі № 916/1155/26 була задоволена, накладено арешт на грошові кошти, що належать Товариству з обмеженою відповідальністю “ТРАНСКОМ СТРОЙ” як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що містяться на відкритих рахунках у банківських або інших фінансово-кредитних установах, у тому числі інших держав, а також на грошові кошти на рахунках, що будуть відкриті після винесення ухвали про забезпечення позову та належать Товариству з обмеженою відповідальністю “ТРАНСКОМ СТРОЙ” у межах розміру позовних вимог на загальну суму 10 351 301,02грн. та накладено арешту на нерухоме майно, яке належить Товариству з обмеженою відповідальністю “ТРАНСКОМ СТРОЙ”, у межах розміру позовних вимог 10 351 301,02грн., лише в межах різниці між сумою ціни позову та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності.
Ухвалою від 01.04.2026р. судом, у порядку ст. 174 Господарського процесуального кодексу України, позовну заяву Одеської міської ради було залишено без руху.
03.04.2026р.. до господарського суду надійшла заява (вх. №11597/26) від Одеської міської ради про усунення недоліків позовної заяви
Ухвалою Господарського суду Одеської області від 08.04.2026р. за даним позовом було відкрито провадження у справі №916/1155/26 за правилами загального позовного провадження. Крім того, відповідною ухвалою суду до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача було залучено Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради.
Ухвалою господарського суду Одеської області від 11.05.2026р. підготовче провадження було закрито, розгляд справи призначено по суті в судовому засіданні. 
27.04.2026р. за вх. №14359/26 до суду від відповідача надійшов відзив на позовну заяву, згідно якого останній просить суд позовні вимоги задовольнити частково, а саме в частині стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 8 368 098,09 грн. В частині вимог про стягнення 3% річних, інфляційних витрат та пені просить суд відмовити з посиланнями на форс-мажорні обставини. Крім того відповідач просить суду у разі задоволення позовних вимог про стягнення пені, застосувати позовну давність до позовних вимог в частині стягнення пені за період січень – березень 2025р. 
29.04.2026р. за вх. №14833/26 до суду від третьої особи надійшли письмові пояснення, згідно якої остання позовні вимоги Одеської міської ради підтримує та просить суд їх задовольнити. 
30.04.2026р.. за вх. №15027/26 до суду до суду від позивача надійшла відповідь на відзив, згідно якої позивач вважає що заперечення відповідача є безпідставними, не підтверджені належним та допустимим доказами, а тому позовні вимоги підлягають задоволенню в повному обсязі. 
Судом, в порядку ст. 240 ГПК України, було проголошено вступну та резолютивну частину рішення. 
Розглянувши матеріали справи суд встановив наступне.
Як вказує позивач, 06.04.2017 р. між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСКОМ СТРОЙ» було укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 5110136900:52:001:0130, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, буд. 27-А/2, загальною площею 3,8221 га, для експлуатації та обслуговування нежилих будівель і споруд адміністративного типу, терміном на 25 років. Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 794.
Відповідно до п. 5.2 розділу 5 Договору категорія земель за основним цільовим призначенням – землі житлової та громадської забудови, вид цільового призначення згідно з Класифікацією видів цільового призначення земель – В.03.15. для будівництва та обслуговування інших будівель громадської забудови.
Положеннями п. 2.3 розділу 2 Договору встановлено, що нормативна грошова оцінка земельної ділянки на дату укладання договору становить 20 386 431,26 грн згідно з витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки м. Одеси від 15.03.2017 р. № 2, виданим відділом у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області.
Відповідно до п. 4.1 розділу 4 Договору від 06.04.2017 р. орендна плата за земельну ділянку площею 3,8221 га розрахована у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки та складає 611 592,94 грн на рік.
Водночас, як вказує позивач, рішенням Одеської міської ради від 31.07.2019 р. № 5048-VII «Про затвердження проекту землеустрою щодо відведення земельної ділянки, цільове призначення якої змінюється та зміну цільового призначення земельної ділянки, площею 3,8221 га, за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, буд. 27-А/2, яка знаходиться в оренді ТОВ «ТРАНСКОМ СТРОЙ» змінено цільове призначення згаданої земельної ділянки на – В.02.10. для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури, вид використання – для будівництва житлових будинків з вбудовано-прибудованими приміщеннями торгового та громадського призначення, наземними та підземними гаражами, благоустрою та озелененню території для відпочинку населення.
Вказаним рішенням також вирішено внести відповідні зміни до Договору від 06.04.2017 р. щодо вказаної земельної ділянки, затверджено проєкт додаткового договору про внесення змін до останнього та затверджено орендну плату у розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки. Відповідно до п. 6.2 рішення ТОВ «ТРАНСКОМ СТРОЙ» зобов`язано оформити в порядку, встановленому чинним законодавством, додатковий договір про внесення змін до Договору від 06.04.2017 р.
Позивач зазначає, що Департаментом комунальної власності Одеської міської ради, а в подальшому Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради, вживались численні заходи щодо оформлення додаткового договору та приведення відносин сторін у відповідність до чинного законодавства та положень рішення Одеської міської ради від 31.07.2019 р. № 5048-VII.
Так, листом від 27.08.2019 р. № 01-13/4107 Департамент комунальної власності Одеської міської ради повідомив ТОВ «ТРАНСКОМ СТРОЙ» про необхідність надання оновлених витягів з Державного земельну кадастру та із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки. 
В подальшому листом від 11.11.2019 р. № 01-13/5456 Департамент комунальної власності Одеської міської повідомив ТОВ «ТРАНСКОМ СТРОЙ», що останнім підготовлено пакет документів та передано його для нотаріального посвідчення нотаріусу із зазначенням адреси та контактного телефону. Вказаним листом також повідомлено ТОВ «ТРАНСКОМ СТРОЙ» про необхідність вжиття всіх заходів щодо оформлення додаткового договору.
Надалі, як зазначає позивач, листом від 25.06.2020 р. № 01-13/2189 Департамент комунальної власності Одеської міської ради повідомив Орендаря про зобов`язання оформити додатковий договір. Також за результатами розгляду листа ТОВ «ТРАНСКОМ СТРОЙ» Департамент, листом від 30.08.2021 р. № 01-18/1270-09-01 повідомив Орендаря про необхідність сплати заборгованості за Договором від 06.04.2017 р. та зобов`язання у найкоротший строк здійснити заходи щодо оформлення додаткового договору.
Поряд з цим, як вказує позивач, оскільки ТОВ «ТРАНСКОМ СТРОЙ» проігноровано вимоги рішення Одеської міської ради та численні звернення виконавчих органів, Одеська міська рада звернулась до Господарського суду Одеської області з позовною заявою до ТОВ «ТРАНСКОМ СТРОЙ» про стягнення безпідставно збережених коштів за користування земельною ділянкою площею 3,8221 га, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, буд. 27-А/2, у розмірі 3 229 379,42 грн за період з 28.08.2019 р. по 31.08.2021р.
Постановою Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 17.05.2023 р. у справі № 916/3893/21 скасовано рішення судів першої та апеляційної інстанцій, якими Одеській міській раді відмовлено у задоволенні позову, справу направлено на новий розгляд до суду першої інстанції.
Суд касаційної інстанцій у згаданій постанові від 17.05.2023 р. у справі №916/3893/21 дійшов наступних висновків: «враховуючи встановлені судами обставини щодо ухвалення Одеською міською радою рішення від 31.07.2019 р. № 5048-VII, яким затверджено проект землеустрою щодо відведення земельної ділянки та змінено цільове призначення земельної ділянки саме за заявою ТОВ «ТРАНСКОМ СТРОЙ», а в подальшому відмовою останнього укласти додаткову угоду щодо відповідних змін до договору і, як наслідок, несплата коштів відповідно до нового цільового призначення, колегія суддів вважає обґрунтованим звернення Одеської міської ради з позовом в порядку ст. 1212 ЦК України про стягнення коштів, які зберіг у себе відповідач без достатніх правових підстав, тобто які мав сплатити за користування земельною ділянкою у зв`язку зі зміною її цільового призначення».
В подальшому, як зазначає позивач, рішенням Господарського суду Одеської області від 07.11.2023р. у справі № 916/3893/21, залишеним без змін постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 24.03.2024 р., вирішено стягнути з ТОВ«ТРАНСКОМ СТРОЙ» на користь Одеської міської ради безпідставно збережені кошти в розмірі 3 229 379, 42грн.
За посиланнями позивача, відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 15.04.2025 р. НВ-9958903982025 датою державної реєстрації вищевказаної земельної ділянки є 15.03.2017 р.
Згідно з п. 2.1 розділу 2 Договору від 06.04.2017 р. в оренду передається земельна ділянка, загальною площею 3,8221 га, у тому числі по угіддях: капітальна одноповерхова забудова – 0,5329 га; капітальна трьох і більше поверхова забудова – 0,0314 га; тимчасова – 0,0032 га; під спорудами – 0,0795 га; під проїздами, проходами та площадками – 2,4719 га; під земельними насадженнями – 0,7032 га.
Відповідно до п. 2.2 розділу 2 Договору від 06.04.2017 р. на земельній ділянці розташований об`єкт нерухомого майна – нежитлові будівлі та споруди, що належать ТОВ «ТРАНСКОМ СТРОЙ»: частка на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Труш М.О. 08.12.2016 р. № 990, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.12.2016 р., номер запису про право власності: 18417684 (РНОНМ: 1012833451101); частка на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Труш М.О. 08.12.2016 р. № 986, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.12.2016 р., номер запису про право власності: 18417284 (РНОНМ:1012833451101).
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.02.2026 р. № 465021381 право власності на об`єкт нерухомого майна – нежитлові будівлі та споруди загальною площею 5 782,20 кв.м зареєстровано за ТОВ «ТРАНСКОМ СТРОЙ» на підставі вищевказаних договорів купівлі-продажу від08.12.2016 р. №№ 986,990 (РНОНМ: 1012833451101).
Крім того, як вказує позивач, 23.02.2018 р. між Одеською міською радою та ТОВ «ТРАНСКОМ СТРОЙ» було укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 5110136900:52:001:0132, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, буд. 27-В, загальною площею 0,4250 га, для експлуатації та обслуговування нежилої будівлі адміністративного типу та благоустрою території для повсякденного відпочинку населення, терміном на 20 років (далі – Договір від 23.02.2018 р.). Договір від 23.02.2018 р. посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 251.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04.09.2025 р. НВ-9976815832025 датою державної реєстрації вищевказаної земельної ділянки є 07.12.2017 р. 
Згідно з п. 2.1 розділу 2 Договору від 23.02.2018 р. в оренду передається земельна ділянка, загальною площею 0,4250 га, у тому числі по угіддях: – землі під соціально-культурними об`єктами – 0,4250 га.
Відповідно до п. 2.2 розділу 2 Договору від 23.02.2018 р. на земельній ділянці розташований об`єкт нерухомого майна, а саме: нежитлова одноповерхова будівлі, що належать ТОВ «ТРАНСКОМ СТРОЙ»: частка на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 21.08.2017р. № 1923, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.08.2017 р., номер запису про право власності: 22069998 (РНОНМ: 1155758451101); частка на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 21.08.2017 р. № 1924, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.08.2017 р., номер запису про право власності: 22070541 (РНОНМ:1155758451101). 
Згідно з інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно від 20.02.2026 р. № 465086289 право власності на об`єкт нерухомого майна – нежитлова одноповерхова будівля загальною площею 6 кв.м зареєстровано за ТОВ «ТРАНСКОМ СТРОЙ» на підставі вищевказаний договорів купівлі-продажу від 21.08.2017 р. №№ 1923,1924 (РНОНМ: 1012833451101).
Також, як вказує позивач, 23.03.2018 р. між Одеською міською радою та ТОВ «ТРАНСКОМ СТРОЙ» було укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 5110136900:52:001:0133, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, буд. 27-Г, загальною площею 1,2937 га, для експлуатації та обслуговування нежилих будівель адміністративного типу та благоустрою території для повсякденного відпочинку населення, терміном на 15 років (далі – Договір від 23.03.2018 р.). Договір від 23.03.2018 р. посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №619.
Відповідно до витягу з Державного земельного кадастру про земельну ділянку від 04.09.2025 р. НВ-9976816042025 датою державної реєстрації вищевказаної земельної ділянки є 16.02.2018 р.
Згідно з п. 2.1 розділу 2 Договору від 23.03.2018 р. в оренду передається земельна ділянка, загальною площею 1,2937 га, у тому числі по угіддях: – землі під соціально-культурними об`єктами – 1,2937 га.
Відповідно до п. 2.2 розділу 2 Договору від 23.03.2018 р. на земельній ділянці розташовані об`єкти нерухомого майна – нежитлові будівлі та споруди, що належать ТОВ «ТРАНСКОМ СТРОЙ», а саме: частка на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 21.08.2017 р. № 1926, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.08.2017 р., номер запису про право власності: 22073471 (РНОНМ: 1153871251101); частка на підставі договору купівлі-продажу, посвідченого приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. 21.08.2017 р. № 1925, право власності на яку зареєстровано в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно 28.08.2017 р., номер запису про право власності: 22071545 (РНОНМ: 1153871251101).
Як вказує позивач з вересня 2021 р. ТОВ «ТРАНСКОМ СТРОЙ» не виконує в повному обсязі обов`язки за вищезазначеними договорами оренди землі щодо сплати орендної плати, у зв`язку із чим утворилась заявлена до стягнення сума заборгованості. 
Так, як зазначає позивач, внаслідок неналежного виконання Орендарем обов`язку зі сплати орендної плати за договорами оренди землі Департаментом на адресу відповідача – ТОВ «ТРАНСКОМ СТРОЙ» направлено лист з повідомленням щодо необхідності сплати заборгованості за Договором від 06.04.2017 р. та претензії від 12.09.2025 р. № 01-12/764, від 15.09.2025 р. № 01-12/775 щодо необхідності сплати заборгованості за Договорами від 23.02.2018р. та 23.03.2018 р.
Згідно з п. 4.1 розділу 4 Договору від 06.04.2017 р. орендна плата за земельну ділянку площею 3,8221 га розрахована у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки та складає 611 592,94 грн на рік.
Відповідно до п. 4.2 розділу 4 Договору від 06.04.2017 р. розмір орендної плати встановлюється згідно з рішенням Одеської міської ради у відповідності до розрахунку розміру орендної плати та може збільшуватись Одеською міською радою в межах передбачених законодавством.
Положеннями п. 4.3 розділу 4 Договору від 06.04.2017 р. встановлено, що орендна плата сплачується Орендарем рівними частками за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Відповідно до п. 5.1, п. 5.2 розділу 5 Договору від 06.04.2017 р. земельна ділянка передається в оренду ТОВ «ТРАНСКОМ СТРОЙ» для експлуатації та обслуговування нежилих будівель і споруд адміністративного типу, категорія земель за основним цільовим призначенням – землі житлової та громадської забудови.
За посиланнями позивача, Рішенням ОМР від 31.07.2019 р. № 5048-VII змінено цільове призначення даної земельної ділянки на – В.02.10. для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури та затверджено орендну плату за вказану земельну ділянку в розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Згідно з витягом з Державного земельного кадастру про вищевказану земельну ділянку від 28.08.2019 р. № НВ-5111346002019, який виданий на запит ТОВ «ТРАНСКОМ СТРОЙ», до Державного земельного кадастру внесено відповідні відомості про зміну цільового призначення даної земельної ділянки. Відповідно до витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 04.09.2019 р. № 2094, сформованого Відділом у м. Одесі Головного управління Держгеокадастру в Одеській області, нормативна грошова оцінка згаданої земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:52:001:0130 становить 45 741 705,58 грн. Згідно з витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 06.02.2025 р. № НВ-5100282092025 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:52:001:0130 становить 68 111 988,76 грн. Орендна плата за 2021 р. за Договором від 06.04.2017 р. складає 1 372 251,17 грн * 1,00 (інд. 2019 р.) * 1,00 (інд. 2020 р.) = 1 372 251,16 грн.,1 372 251,16 грн / 12 міс. = 114 354,26 грн (щомісячно). Орендна плата за 2022р. за Договором від 06.04.2017 р. складає 1 372 251,16 грн * 1,10 (інд. 2021 р.) = 1 509 476,28 грн.,1 509 476,28 грн / 12 міс. = 125 789,69 грн (щомісячно). Орендна плата за 2023р. за Договором від 06.04.2017 р. складає 1 509 476, 28 грн * 1,15 (інд. 2022 р.) = 1 735 897,73 грн.,1 735 897,73 грн / 12 міс. = 144 658,14 грн (щомісячно); Орендна плата за 2024р. за Договором від 06.04.2017 р. складає 1 735 897,73 грн * 1,051 (інд. 2023 р.) = 1 824 428,51 грн., 1 824 428,51 грн / 12 міс. = 152 035,71 грн (щомісячно). Орендна плата за 2025р. за Договором від 06.04.2017 р. складає 1 824 428,51 грн * 1,12 (інд. 2024 р.) = 2 043 359,93 грн., 2 043 359,93 грн / 12 міс. = 170 279,99 грн (щомісячно).
Згідно з п. 4.1 розділу 4 Договору від 23.02.2018 р. орендна плата за земельну ділянку (кадастровий номер 5110136900:52:001:0132) площею 0,4250 га, розрахована у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки та складає 234 786,63 грн на рік.
Відповідно до п. 4.2 розділу 4 Договору від 23.02.2018 р. розмір орендної плати встановлюється згідно з рішенням Одеської міської ради у відповідності до розрахунку розміру орендної плати та може збільшуватись Одеською міською радою в межах передбачених законодавством. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації, у порядку визначеному законодавством.
За посиланнями позивача, згідно з витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 29.01.2025 р. № НВ-5100178662025 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:52:001:0132 становить 11 653686,29 грн. Орендна плата за 2021р. за Договором від 23.02.2018 р. складає 234 786,63 грн * 1,00 (інд. 2018 р.) * 1,00 (інд. 2019 р.) * 1,00 (інд. 2020 р.) = 234 786,63 грн., 234 786,63 грн / 12 міс. = 19 565,55 грн (щомісячно). Орендна плата за 2022р. за Договором від 23.02.2018 р. складає 234 786,63 грн * 1,10 (інд. 2021 р.) = 258 265,29грн., 258 265,29 грн / 12 міс. = 21 522,11 грн (щомісячно). Орендна плата за 2023р. за Договором від 23.02.2018 р. складає 258 265,29 грн * 1,15 (інд. 2022 р.) = 297 005,08 грн., 297 005,08 грн / 12 міс. = 24 750,42 грн (щомісячно). Орендна плата за 2024р. за Договором від 23.02.2018 р. складає 297 005,08 грн * 1,051 (інд. 2023 р.) = 312 152,34 грн., 312 152,34 грн / 12 міс. = 26 012,69 грн (щомісячно). Орендна плата за 2025р. за Договором від 23.02.2018 р. складає 312 152,34 грн * 1,12 (інд. 2024 р.) = 349 610,61 грн., 349 610,61 грн / 12 міс. = 29 134,22 грн (щомісячно).
Згідно з п. 4.1 розділу 4 Договору від 23.03.2018 р. орендна плата за земельну ділянку (кадастровий номер 5110136900:52:001:0133) площею 1,2937 га, розрахована у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки та складає 580 160,54 грн на рік.
Відповідно до п. 4.2 розділу 4 Договору від 23.03.2018 р. розмір орендної плати встановлюється згідно з рішенням Одеської міської ради у відповідності до розрахунку розміру орендної плати та може збільшуватись Одеською міською радою в межах передбачених законодавством. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації, у порядку визначеному законодавством.
Згідно з витягом із технічної документації про нормативну грошову оцінку земельної ділянки від 06.02.2025 р. № НВ-5100282272025 нормативна грошова оцінка земельної ділянки з кадастровим номером 5110136900:52:001:0133 становить 28 796 395,91 грн. Орендна плата за 2021р. за Договором від 23.03.2018 р. складає 580 160,54 грн * 1,00 (інд. 2018 р.) * 1,00 (інд. 2019 р.) * 1,00 (інд. 2020 р.) = 580 160,54 грн., 580 160,54 грн / 12 міс. = 43 346,71 грн (щомісячно). Орендна плата за 2022р. за Договором від 23.03.2018 р. складає 580 160,54 грн * 1,10 (інд. 2021 р.) = 638 176,59 грн., 638 176,59 грн / 12 міс. = 53 181,38 грн (щомісячно). . Орендна плата за 2023р. за Договором від 23.03.2018 р. складає 638 176,59 грн * 1,15 (інд. 2022 р.) = 733 903,08 грн., 733 903,08 грн / 12 міс. = 61 158,59 грн (щомісячно). Орендна плата за 2024р. за Договором від 23.03.2018 р. складає 733 903,08 грн * 1,051 (інд. 2023 р.) = 771 332,14 грн., 771 332,14 грн / 12 міс. = 64 277,67 грн (щомісячно). Орендна плата за 2025р. за Договором від 23.03.2018 р. складає 771 332,14 грн * 1,12 (інд. 2024 р.) = 863 891,99 грн., 863 891,99 грн / 12 міс. = 71 990,99 грн (щомісячно).
Позивач зазачає, що станом на 01.09.2021 р. недоотримана плата стягується згідно з постановою Південно-західного апеляційного господарського суду від 26.03.2024 р. № 916/3893/21 за період з 01.08.2019 р. по 31.08.2021 р. у сумі 3 229 379,42 грн.
Отже, неотримана плата за землю за період з 01.09.2021р.. по 31.12.2025р. в загальному розмірі становить 8 368 098,09грн.
Відповідно до п. 4.4. договору, орендар не звільняється від орендної плати і сплачує її незалежно від результатів його господарської діяльності.
П.п. 9.1.2. п. 9.1 розділу 9 зазначеного договору, передбачено право орендодавця вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
Як зазначає позивач, Товариство з обмеженою відповідальністю «ТРАНСКОМ СТРОЙ», порушуючи умови договорів оренди, не сплачує орендну плату за користування земельними ділянками, що прямо суперечить положенням ст. 206 Земельного кодексу України та ст. 21 Закону України „Про оренду землі”.
Департаментом земельних ресурсів Одеської міської ради (правонаступник – Департамент архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради) на адресу відповідача – ТОВ «ТРАНСКОМ СТРОЙ» було направлено претензію від 29.04.2025 р. № 0113/952 щодо необхідності сплати заборгованості за Договорами. Проте відповідна претензія була залишена останнім без відповіді та задоволення. 
Відповідно до п. 4.7. договорів, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня розмір якої визначається ПК України.
Крім того, в зв`язку з неналежним виконання відповідачем зобов`язань за договором, що сплати орендної плати позивачем нараховано відповідачу пеню в розмірі 215 256,29грн., 3% річних в сумі 402 675,04грн. та інфляційні витрати в розмір 1 365 271,60грн. 
Отже позиваючись на вищенаведені обставини Одеська міська рада звернулась до Господарського суду Одеської області з відповідним позовом за захистом свого порушеного права. 
Дослідивши матеріали справи, проаналізувавши наявні у справі докази у сукупності та давши їм відповідну правову оцінку, суд дійшов наступних висновків:
У відповідності до ст.11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а підставою виникнення цивільних прав та обов`язків є договори та інші правочини. Правочин, різновидом якого є договори - основний вид правомірних дій – це волевиявлення осіб, безпосередньо спрямовані на виникнення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків. При цьому, ст.12 ЦК України передбачає, що особа здійснює свої цивільні права вільно на власний розсуд.
Згідно зі ст. 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства. 
Відповідно до ст. 16 ЦК України кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу. 
Способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути, зокрема: припинення правовідношення.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом. Суд може відмовити у захисті цивільного права та інтересу особи в разі порушення нею положень частин другої - п`ятої статті 13 цього Кодексу. 
Правочином є дія особи, спрямована на набуття, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Він може вчинятися усно або в письмовій формі. Сторони мають право обирати форму правочину, якщо інше не встановлено законом. Правочин, для якого законом не встановлена обов`язкова письмова форма, вважається вчиненим, якщо поведінка сторін засвідчує їхню волю до настання відповідних правових наслідків (ст.ст.202, 205 Цивільного кодексу України).
Відповідно до ст.626 ЦК України договором є домовленість сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно ст.627 ЦК України, відповідно до ст.6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості.
Стаття 628 ЦК України передбачає, що зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Як було встановлено судом, між позивачем та відповідачем було укладено тридоговри оренди земельної діляник, а саме: 
06.04.2017 р. між Одеською міською радою та Товариством з обмеженою відповідальністю «ТРАНСКОМ СТРОЙ» було укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 5110136900:52:001:0130, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, буд. 27-А/2, загальною площею 3,8221 га, для експлуатації та обслуговування нежилих будівель і споруд адміністративного типу, терміном на 25 років. Договір посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 794; 
23.02.2018 р. між Одеською міською радою та ТОВ «ТРАНСКОМ СТРОЙ» було укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 5110136900:52:001:0132, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, буд. 27-В, загальною площею 0,4250 га, для експлуатації та обслуговування нежилої будівлі адміністративного типу та благоустрою території для повсякденного відпочинку населення, терміном на 20 років (далі – Договір від 23.02.2018 р.). Договір від 23.02.2018 р. посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрований в реєстрі за № 251;
23.03.2018 р. між Одеською міською радою та ТОВ «ТРАНСКОМ СТРОЙ» було укладено договір оренди земельної ділянки, кадастровий номер 5110136900:52:001:0133, що розташована за адресою: м. Одеса, вул. Варненська, буд. 27-Г, загальною площею 1,2937 га, для експлуатації та обслуговування нежилих будівель адміністративного типу та благоустрою території для повсякденного відпочинку населення, терміном на 15 років (далі – Договір від 23.03.2018 р.). Договір від 23.03.2018 р. посвідчений приватним нотаріусом Одеського міського нотаріального округу Чужовською Н.Ю. та зареєстрований в реєстрі за №619.
Відповідно до ст.629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
У відповідності до ч.1 ст.510 ЦК України визначено, що сторонами у зобов`язанні є боржник і кредитор. 
Відповідно до ст. 762 ЦК України, орендар зобов`язаний вносити оренду плату своєчасно і у повному обсязі незалежно від наслідків господарської діяльності.
Згідно з п. 4.1 розділу 4 Договору від 06.04.2017 р. орендна плата за земельну ділянку площею 3,8221 га розрахована у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки та складає 611 592,94 грн на рік.
Відповідно до п. 4.2 розділу 4 Договору від 06.04.2017 р. розмір орендної плати встановлюється згідно з рішенням Одеської міської ради у відповідності до розрахунку розміру орендної плати та може збільшуватись Одеською міською радою в межах передбачених законодавством.
Положеннями п. 4.3 розділу 4 Договору від 06.04.2017 р. встановлено, що орендна плата сплачується Орендарем рівними частками за податковий період, який дорівнює календарному місяцю, щомісяця протягом 30 календарних днів, що настають за останнім календарним днем податкового (звітного) місяця.
Відповідно до п. 5.1, п. 5.2 розділу 5 Договору від 06.04.2017 р. земельна ділянка передається в оренду ТОВ «ТРАНСКОМ СТРОЙ» для експлуатації та обслуговування нежилих будівель і споруд адміністративного типу, категорія земель за основним цільовим призначенням – землі житлової та громадської забудови.
За посиланнями позивача, Рішенням ОМР від 31.07.2019 р. № 5048-VII змінено цільове призначення даної земельної ділянки на – В.02.10. для будівництва і обслуговування багатоквартирного житлового будинку з об`єктами торгово-розважальної та ринкової інфраструктури та затверджено орендну плату за вказану земельну ділянку в розмірі 5 % від нормативної грошової оцінки земельної ділянки.
Згідно з п. 4.1 розділу 4 Договору від 23.02.2018 р. орендна плата за земельну ділянку (кадастровий номер 5110136900:52:001:0132) площею 0,4250 га, розрахована у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки та складає 234 786,63 грн на рік.
Відповідно до п. 4.2 розділу 4 Договору від 23.02.2018 р. розмір орендної плати встановлюється згідно з рішенням Одеської міської ради у відповідності до розрахунку розміру орендної плати та може збільшуватись Одеською міською радою в межах передбачених законодавством. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації, у порядку визначеному законодавством.
Згідно з п. 4.1 розділу 4 Договору від 23.03.2018 р. орендна плата за земельну ділянку (кадастровий номер 5110136900:52:001:0133) площею 1,2937 га, розрахована у розмірі 3 % від нормативної грошової оцінки цієї земельної ділянки та складає 580 160,54 грн на рік.
Відповідно до п. 4.2 розділу 4 Договору від 23.03.2018 р. розмір орендної плати встановлюється згідно з рішенням Одеської міської ради у відповідності до розрахунку розміру орендної плати та може збільшуватись Одеською міською радою в межах передбачених законодавством. Обчислення розміру орендної плати за земельну ділянку здійснюється з урахуванням коефіцієнтів індексації, у порядку визначеному законодавством.
Згідно з п. «в» ч. 1 ст. 96 Земельного кодексу України (далі – ЗК України) землекористувачі зобов`язані своєчасно сплачувати земельний податок або орендну плату 
Відповідно до ст. 206 ЗК України використання землі в Україні є платним. Об`єктом плати за землю є земельна ділянка. Плата за землю справляється відповідно до закону. 
Згідно з п. 4.4 розділу 4 договору орендар не звільняється від орендної плати і сплачує її незалежно від результатів його господарської діяльності . 
Статтею 24 Закону України «Про оренду землі» визначено права та обов`язки орендодавця, зокрема, право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати за земельну ділянку.
Поряд з цим, ТОВ «ТРАНСКОМ СТРОЙ» у період з 01.09.2021 р. по 31.12.2025 р. не виконало належним чином обов`язки за договорами оренди землі щодо сплати орендної плати, що за розрахунком позивача, мало наслідком виникнення у нього заборгованості з орендної плати в загальному розмірі 8 368 098,09 грн.
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 509 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Згідно з ч. 1 ст. 526 Цивільного кодексу України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства. В силу вимог ч. 1 ст. 525 Цивільного кодексу України, одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до ст. 610 Цивільного кодексу України, порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання).
У відзиві на позовну заяву відповідач визнав наявність заборгованості у заявленому розмірі. В судовому засіданні 26.05.2026р. представник відповідача просив врахувати, що відповідач визнає позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 8 368 098,09 грн. у відповідності до частини 1 ст.191 ГПК України,
Так суд зазначає, що статтею 42 ГПК України визначено перелік прав та обов`язків учасників справи.
Відповідно до ч. 2 п. 1 ст. 46 ГПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 42 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) - на будь-якій стадії судового процесу.
Частиною 1 ст.191 ГПК України встановлено, що позивач може відмовитися від позову, а відповідач - визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві.
Згідно з ч. 4 ст. 191 ГПК України, у разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд.
Відповідно до ч.5 ст. 191 ГПК України, суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.
Судом встановлено, що заява про визнання позовних вимоги, в якій відповідач визнав позовні вимоги в частині стягнення заборгованості з орендної плати в сумі 8 368 098,09 грн. подана повноважним представником відповідача, а саме керівником Товариства.
За таких обставин, з огляду на те, що визнання позову не суперечить закону та не порушує прав та інтересів сторін та інших осіб, суд, з урахуванням наявних в матеріалах справи доказів, доходить висновку про задоволення позовних вимог Одеської міської ради про стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРАНСКОМ СТРОЙ” заборгованості з орендної плати в сумі 8 368 098,09 грн.
Крім того, у зв`язку з порушенням відповідачем зобов`язань за договором позивачем було нараховано відповідачу, інфляційні втрати у розмірі пеню в розмірі 215 256,29грн., 3% річних в сумі 402 675,04грн. та інфляційні витрати в розмір 1 365 271,60грн. 
Положеннями ч. 1 ст. 612 ЦК України встановлено, що боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом. 
Відповідно до ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
У постановах Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 13.02.2019 р. у справі № 924/312/18, від 30.01.2019 р. у справі № 922/175/18 визначено, що за змістом статті 625 ЦК України нарахування інфляційних втрат на суму боргу та трьох процентів річних входить до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступає способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів і отриманні компенсації (плати) від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові. 
Також беручи до уваги те, що наслідки прострочення боржником грошового зобов`язання у вигляді інфляційних нарахувань та трьох процентів річних не є санкціями, а виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних втрат кредитора від знецінення грошових коштів унаслідок інфляційних процесів та отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові, ці кошти нараховуються незалежно від вини боржника. 
Як вже зазначено вище, відповідно до ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення , а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Відповідно до постанов Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 22.11.2018 р. у справі № 903/962/17, від 17.10.2018 р. у справі № 916/1883/16 розмір боргу з урахуванням індексу інфляції визначається виходячи з суми боргу, що існувала на останній день місяця, в якому платіж мав бути здійснений, помноженої на індекс інфляції, визначений Державною службою статистики України, за період прострочення, починаючи з місяця, наступного за місяцем, у якому мав бути здійснений платіж, і за будь-який місяць (місяці), у якому (яких) мала місце інфляція. При цьому, в розрахунок мають включатися й періоди часу, в які індекс інфляції становив менше одиниці (тобто мала місце дефляція). При застосуванні індексу інфляції слід мати на увазі, що індекс розраховується не на кожну дату місяця, а в середньому на місяць і здійснюється шляхом множення суми заборгованості на момент її виникнення на сукупний індекс інфляції за період прострочення платежу. При цьому, сума боргу, яка сплачується з 1 по 15 день відповідного місяця, індексується з врахуванням цього місяця, а, якщо сума боргу сплачується з 16 по 31 день місяця, розрахунок починається з наступного місяця. Аналогічно, якщо погашення заборгованості здійснено з 1 по 15 день відповідного місяця інфляційні втрати розраховуються без врахування цього місяця, а якщо з 16 по 31 день місяця, то інфляційні втрати розраховуються з врахуванням даного місяця.
Розглянувши наданий позивачем розрахунок 3% річних суд доходить висновку, що вказаний розрахунок було здійснено позивачем обґрунтовано, з урахуванням приписів чинного законодавства, у зв`язку з чим позовні вимоги в частині стягнення з Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРАНСКОМ СТРОЙ” 3% річних в розмірі 402 675,04грн
Разом з тим, дослідивши та перевіривши здійснений позивачем інфляційних витрат, господарський суд зазначає його помилковість, в сукупному індексі інфляції в періоді 31.03.2023р. – 12.05.2023р.. Так, здійснивши перерахунок інфляційних витрат за допомогою системи “Ліга Закон”, судом встановлено, що загальна сума загальна сума інфляційних витрат яка підлягає задоволенню становить 1 362 767,18грн. 
Відповідно до ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). 
Згідно з ч. 1 ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом. 
Відповідно до ч. 1 ст. 624 ЦК України якщо за порушення зобов`язання встановлено неустойка (пеня) штраф, то вона підлягає стягненню у повному розмірі незалежно від відшкодування збитків. 
Згідно з ч. 3 ст. 549 ЦК України пенею є неустойка, що обчислюється у відсотках від суми несвоєчасно виконаного грошового зобов`язання за кожен день прострочення виконання.
Відповідно до ст. 1 Закону України “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” платники грошових коштів сплачують на користь одержувачів цих коштів за прострочення платежу пеню в розмірі, що встановлюється за згодою сторін. 
Відповідно до п. 4.7. договорів, у разі невнесення орендної плати у строки, визначені цим договором, справляється пеня розмір якої визначається ПК України.
Відповідно до положень ст. 129 ПК України на суму грошового зобов`язання нараховується пеня за кожний календарний день прострочення сплати грошового зобов`язання, включаючи день погашення, з розрахунку 120 відсотків річних облікової ставки Національного банку України, діючої на кожний такий день.
Проаналізувавши здійснений позивачем розрахунок в сумі пені 215 256,29грн. заявлений до стягнення, господарський суд дійшов висновку господарський суд дійшов висновку про правильність та обґрунтованість здійсненого розрахунку.
Щодо посилань відповідача на пропуск строку позовної давності суд зазначає наступне. 
Постановою Кабінету Міністрів України від 11 березня 2020 року № 211 «Про запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» (із змінами і доповненнями, внесеними постановами Кабінету Міністрів України) установлено з 12 березня 2020 року на всій території України запроваджено карантин. Строк карантину неодноразово продовжувався.
Запроваджено обмежувальні заходи щодо протидії поширенню коронавірусу COVID-19, які безпосередньо впливають на виконання державою своєї соціальної, економічної, правозахисної функцій, введено певні обмеження прав та свобод людини і громадянина.
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на запобігання виникненню і поширенню коронавірусної хвороби (COVID-19)» введення карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України, віднесено до форс-мажорних обставин (частина друга статті 14-1 Закону України «Про торгово-промислові палати»).
Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України, спрямованих на забезпечення додаткових соціальних та економічних гарантій у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19)» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено, зокрема, пунктом 12, відповідно до якого під час дії карантину, встановленого Кабінетом Міністрів України з метою запобігання поширенню коронавірусної хвороби (COVID19), строки, визначені статтями 257, 258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу,продовжуються на строк дії такого карантину».Цей Закон набрав чинності 02 квітня 2020 року.
Отже, вказаною нормою права встановлено, що строки, визначені цим пунктом Розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України на час дії карантину продовжуються автоматично (вказані висновки також зазначені у постанові Верховного Суду від 16.11.2023 р. у справі № 487/1342/21).
Постановою Кабінету Міністрів України від 27.06.2023 р. № 651 «Про відміну на всій території України карантину, встановленого з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2» відмінено з 24 години 00 хвилин 30 червня 2023 р. на всій території України карантин, встановлений з метою запобігання поширенню на території України гострої респіраторної хвороби COVID-19, спричиненої коронавірусом SARS-CoV-2.
Поярд з цим, Законом України «Про внесення змін до Податкового кодексу України та інших законодавчих актів України щодо дії норм на період дії воєнного стану» розділ «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України доповнено пунктом 19, згідно з яким у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану строки, визначені статтями 257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжуються на строк його дії.
Законом України «Про внесення змін до Цивільного кодексу України щодо вдосконалення порядку відкриття та оформлення спадщини» пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України викладено у наступній редакції: «У період дії воєнного стану в Україні, введеного Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 64/2022, затвердженим Законом України «Про затвердження Указу Президента України «Про введення воєнного стану в Україні» від 24 лютого 2022 року № 2102-IX, перебіг позовної давності, визначений цим Кодексом, зупиняється настрок дії такого стану».
Вказаний пункт 19 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України виключено лише Законом України «Про внесення зміни до розділу «Прикінцеві та перехідні положення» Цивільного кодексу України щодо поновлення перебігу позовної давності», який набрав чинності 04.09.2025 р.
Отже, спеціальний однорічний строк позовної давності з 02.04.2020 р. по 29.01.2024 р. продовжується на строк дії карантину та воєнного стану в України, а з 30.01.2024 р. по 04.09.2025 р. був зупинений на період дії воєнного стану в Україні, з урахуванням чого однорічний строк позовної давності щодо позовних вимог Одеської міської ради в частині стягнення пені за період з січня 2025 р. по грудень 2025р. включно позивачем не пропущений.
Водночас, господарський суд враховує норми матеріального права, а саме ч.3 ст. 551 ЦК України, які встановлюють, що розмір неустойки може бути зменшений за рішенням суду, якщо він значно перевищує розмір збитків, та за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Суд має право зменшити розмір санкцій, зокрема з таких підстав: у разі якщо належні до сплати штрафні санкції надмірно великі порівняно зі збитками кредитора; якщо порушення зобов`язання не завдало збитків іншим учасникам господарських відносин. Такий перелік не є вичерпним, оскільки частина третя статті 551 ЦК України визначає, що суд має таке право і за наявності інших обставин, які мають істотне значення.
Під час вирішення судом питання про зменшення розміру заявленої до стягнення неустойки підлягають врахуванню та оцінці на предмет підтвердженості та обґрунтованості як ті підстави для зменшення неустойки, що прямо передбачені законом (частиною третьою статті 551 ЦК України, статтею 233 ГК України), так і ті, які хоча прямо і не передбачені законом, однак були заявлені як підстави для зменшення розміру неустойки та мають індивідуальний для конкретних спірних правовідносин характер.
Вирішуючи питання про зменшення розміру неустойки (штрафу, пені), що підлягає стягненню зі сторони, що порушила зобов`язання, відповідно до змісту статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України, господарський суд повинен оцінити, чи є цей випадок винятковим, виходячи з інтересів сторін, які заслуговують на увагу; ступеню виконання зобов`язання боржником; причин неналежного виконання або невиконання зобов`язання, строку прострочення виконання, наслідків порушення зобов`язання, невідповідності розміру стягуваної неустойки (штрафу, пені) таким наслідкам, поведінки винної особи (в тому числі вжиття чи невжиття нею заходів до виконання зобов`язання, негайне добровільне усунення нею порушення та його наслідки) тощо.
При вирішенні питання про зменшення пені суд бере до уваги також співвідношення розміру заборгованості боржника та розміру пені. Такий підхід є усталеним у судовій практиці (постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі № 902/417/18 та Верховного Суду від 23.09.2019 у справі № 920/1013/18, від 26.03.2020 у справі № 904/2847/19).
Суд зазначає, що індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, зумовлюють висновок про відсутність універсального максимального і мінімального розміру неустойки, на який її може бути зменшено, що водночас вимагає, щоб цей розмір відповідав принципам верховенства права.
Застосоване у статті 551 ЦК України та статті 233 ГК України словосполучення "суд має право" та "може бути зменшений за рішенням суду" свідчить про те, що саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки), оцінюючи розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення. Водночас вирішення цих питань не належить до повноважень Верховного Суду, завдання якого полягає лише у перевірці правильності застосування судом першої чи апеляційної інстанції норм матеріального і процесуального права на підставі встановлених фактичних обставин справи (аналогічний висновок викладений у постановах Верховного Суду від 04.06.2019 у справі № 904/3551/18, від 12.02.2020 у справі № 916/2259/18, від 24.02.2020 у справі № 917/686/19, від 26.02.2020 у справі № 922/1608/19, від 15.04.2020 у справі № 922/1607/19, від 04.10.2021 у справі № 922/3436/20, від 10.11.2022 у справі № 910/15705/21, від 01.02.2023 у справі № 914/3203/21, від 22.05.2024 у справі № 911/95/20).
Отже, саме суди першої та апеляційної інстанцій користуються певною можливістю розсуду щодо зменшення розміру штрафних санкцій (неустойки, пені), оцінюючи наявність та розмір збитків та інші обставини, які мають істотне значення.
Господарські санкції, що встановлюються відповідно до договору чи закону за несвоєчасне виконання зобов`язання, спрямовані передусім на компенсацію кредитору майнових втрат, яких він зазнає внаслідок несвоєчасного здійснення з ним розрахунку з боку боржника. Такі санкції не можуть розглядатися кредитором як спосіб отримання доходів, що є більш вигідним порівняно з надходженнями від належно виконаних господарських зобов`язань.
Якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення. Він може бути несправедливим щодо боржника, а також щодо третіх осіб, оскільки майновий тягар відповідних виплат може унеможливити виконання боржником певних зобов`язань, зокрема з виплати заробітної плати своїм працівникам та іншим кредиторам, тобто цей тягар може бути невиправдано обтяжливим чи навіть непосильним. У таких випадках невизнання за судом права на зменшення розміру відповідальності може призводити до явно нерозумних і несправедливих наслідків. Тобто має бути дотриманий розумний баланс між інтересами боржника та кредитора.
Аналогічний правовий висновок викладений у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №902/417/18.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 зазначила, що розмір неустойки у зобов`язальних правовідносинах, право вимоги щодо якої набуде кредитор, обумовлений умовами для її застосування: характером неустойки (договірний або встановлений законом); підставами для її застосування (зазначення в договорі або в законі обставин, за яких її буде застосовано); складом неустойки (пеня, штраф), відповідно, розміром кожної із цих складових; умовами сплати неустойки внаслідок порушення зобов`язання, зокрема, у разі заподіяння збитків. Отже, у правовідносинах, хоча і подібних між собою (тотожних) або навіть за участі одних і тих самих сторін, за відмінності, зокрема, в умовах договору хоча би одного із наведених чинників, якими обумовлюється застосування неустойки за порушення зобов`язання, різниця у розмірі неустойки в кожних конкретних правовідносинах закладається вже на етапі формулювання умов виконання зобов`язання та виникнення зобов`язання.
Об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду у справі № 911/2269/22, яку скаржник цитує у касаційній скарзі, також звернула увагу на те, що категорії "значно" та "надмірно", які використовуються у статті 551 ЦК України та у статті 233 ГК України, є оціночними і мають конкретизуватися у кожному окремому випадку з урахуванням того, що правила наведених статей спрямовані на запобігання збагаченню кредитора за рахунок боржника, а також недопущення заінтересованості кредитора у порушенні зобов`язання боржником. Чинники, якими обґрунтовані конкретні умови про неустойку: обставини (їх сукупність), що є підставою для застосування неустойки за порушення зобов`язань, її розмір; і обставини (їх сукупність), що є підставою зменшення судом неустойки, у кожних конкретних правовідносинах (справах) мають індивідуальний характер. А тому, як зауважила об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, і розмір неустойки, до якого суд її зменшує (на 90 %, 70 % чи 50 % тощо), у кожних конкретно взятих правовідносинах (справах) також має індивідуально-оціночний характер, оскільки цей розмір (частина або процент, на які зменшується неустойка), який обумовлюється встановленими та оціненими судом обставинами у конкретних правовідносинах, визначається судом у межах дискреційних повноважень, наданих суду відповідно до положень частин першої, другої статті 233 ГК України та частини третьої статті 551 ЦК України, тобто в межах судового розсуду. Визначення справедливого розміру неустойки належить до дискреційних повноважень суду.
Отже, об`єднана палата Касаційного господарського суду в постанові від 19.01.2024 у справі № 911/2269/22 виснувала про індивідуальний характер підстав, якими у конкретних правовідносинах обумовлюється зменшення судом розміру неустойки (що підлягає стягненню за порушення зобов`язання), а також дискреційний характер визначення судом розміру, до якого суд її зменшує, що виключає формування єдиних (для вирішення спорів про стягнення неустойки) критеріїв та алгоритму визначення підстав для зменшення розміру неустойки і критеріїв для встановлення розміру, до якого суд має право її зменшити.
З огляду на вищевикладене, враховуючи дискреційність наданих суду повноважень щодо зменшення розміру неустойки (пені, штрафу), приймаючи до уваги відсутність доказів понесення позивачем збитків у результаті порушення відповідачем зобов`язання, беручи до уваги засади справедливості, добросовісності, розумності, як складові елементи загального конституційного принципу верховенства права, закріплені у пункті 6 статті 3, частині третій статті 509 та частинах першій, другій статті 627 ЦК України, зважаючи на правову природу штрафних санкцій та їх основне призначення компенсаційного, а не карального характеру, беручи до уваги кризову ситуацію, яка склалася в державі внаслідок військової агресії російської федерації проти України та не могла не вплинути негативно на фінансовий стан відповідача, перевіривши всі доводи сторін і врахувавши всі істотні обставини, а також інтереси сторін, враховуючи що окрім стягнення з відповідача пені, заявлено також і стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3% річних, господарський суд вважає справедливим, доцільним, обґрунтованим та таким, що цілком відповідає принципу верховенства права висновок щодо необхідності зменшення розміру нарахованої відповідачу пені на 50% - до 107 628,15 грн. що є пропорційним та справедливим та запобігає безпідставному збагаченню кредитора за рахунок боржника.
Щодо посилань відповідача на лист ТПП від 28.02.2022 р. щодо засвідчення форс-мажорних обставин, суд зазачає, що Лист ТПП від 28.02.2022 р. не є доказом настання форс-мажорних обставин для всіх без виключення суб`єктів господарювання України з початком військової агресії російської федерації. Кожен суб`єкт господарювання, який в силу певних обставин не може виконати свої зобов`язання за окремо визначеним договором, має доводити наявність в нього форс-мажорних обставин. Водночас сертифікат ТПП не є єдиним або обов`язковим доказом існування форс-мажорних обставин; наявність форс-мажорних обставин може доводитися й іншими доказами, якщо інше не передбачено законом або договором (подібні правові висновки викладені у постанові Верховного суду від 13.09.2023 у справі № 910/7679/22).
Водночас лист ТПП від 28.02.2022 р. є документом загального інформаційного характеру, цей лист не може вважатися сертифікатом ТПП, виданим відповідно до положень статті 14-1 Закону «Про торгово-промислові палати в Україні» і не є доказом настання форс-мажору (обставин непереборної сили) для певного суб`єкта господарювання у конкретному зобов`язанні.
Суд зазначає, що лист ТПП України від 28.02.2022 року є загальним офіційним документом та не містить ідентифікуючих ознак конкретного договору, виконання якого стало неможливим через наявність зазначених обставин.
Верховний Суд у постанові від 13.09.2023 р. у справі №910/7679/22 звертає увагу, що навіть за відсутності сертифіката ТПП, отриманого в передбаченому законом порядку, сторона не позбавлена можливість доводити наявність форс-мажорних обставин іншими доказами, якщо інше не встановлено законом чи договором.
У постанові Верховного Суду у складі Касаційного господарського суду від 15.06.2023 р. у справі № 910/8580/22 визначено наступне: «суд наголошує, що наявність сертифікату ТПП України про форс-мажор суд має оцінювати у сукупності з іншими доказами, тобто дані обставини не мають преюдиційного характеру, і при їх виникненні сторона, яка посилається на них як на підставу неможливості належного виконання зобов`язання, повинна довести їх наявність не тільки самих по собі, але і те, що вони були форс-мажорними саме для даного конкретного випадку. Водночас сторона, яка посилається на форс-мажор, з урахуванням умов Договору у даній справі, має довести причинно-наслідковий зв`язок між форс-мажором та неможливістю виконати конкретне зобов`язання».
Верховний Суд у постанові від 07.06.2023 у справі № 906/540/22 наголосив на тому, що посилання на форс-мажор як на обставину, що звільняє від відповідальності за порушення договірних зобов`язань, є правом сторони, яка допустила таке порушення. Контрагент (кредитор) не повинен доводити існування форс-мажору у іншої сторони, якщо вона на це не посилалася. Контрагент (кредитор) має доводити факт порушення самого договірного зобов`язання боржником, а не причини, внаслідок яких це відбулося (форс-мажорні обставини).
Поряд з цим відповідачем не надано жодних доказів на існування у нього форс-мажору. 
Отже з огляду на викладене, суд доходить висновку що відповідачем не було доведено належними доказами, наявності підстав щодо звільнення відповідача від відповідальності за неналежне виконання договорів оренди землі. 
Відповідно до вимог ч.1 ст.73 ГПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно ч.1 ст.74 ГПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
У відповідності до ст.76 ГПК України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування. Предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Зі змісту ст.77 ГПК України вбачається, що обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються.
Статтею 86 ГПК України встановлено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності.
Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Частинами ч.ч.1, 2, 3 ст.13 ГПК України встановлено, що судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом.
Принцип рівності сторін у процесі вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представляти справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони (п.87 Рішення Європейського суду з прав людини у справі "Салов проти України" від 06.09.2005р.).
У Рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Надточий проти України" від 15.05.2008р. зазначено, що принцип рівності сторін передбачає, що кожна сторона повинна мати розумну можливість представляти свою сторону в умовах, які не ставлять її в суттєво менш сприятливе становище в порівнянні з опонентом.
Змагальність означає таку побудову судового процесу, яка дозволяє всім особам - учасникам певної справи відстоювати свої права та законні інтереси, свою позицію у справі. 
Принцип змагальності є процесуальною гарантією всебічного, повного та об`єктивного з`ясування судом обставин справи, ухвалення законного, обґрунтованого і справедливого рішення у справі.
Підсумовуючи вищезазначене, суд доходить висновку, що позовні вимоги Одеської міської ради є обґрунтованими, підтверджені належними доказами наявними в матеріалах справи, проте враховуючи перерахунок інфляційних та зменшення пені підлягає частковому задоволенню. 
Судові витрати по сплаті судового збору покласти на відповідача згідно ст.129 ГПК України та ч.1 ст. 130 ГПК України
Керуючись ст.ст. 129, 232, 233, 236-238, 240, 241 Господарського процесуального кодексу України, 
УХВАЛИВ:

1. Позов Одеської міської ради (65026, м. Одеса, пл. Біржова, 1, код ЄДРПОУ 26597691) до Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРАНСКОМ СТРОЙ” (65012, м. Одеса, вул. Осипова (Вадима Корженка), буд. 25, код ЄДРПОУ 38294900) за участю третьої особи яка не заявляє самостійних вимог на стороні позивача – Департаменту архітектури, містобудування та земельних відносин Одеської міської ради (65011, м. Одеса, вул. Успенська, буд. 83/85, ідентифікаційний код юридичної особи: 45839467) - задовольнити частково.
2. Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРАНСКОМ СТРОЙ” (65012, м. Одеса, вул. Осипова (Вадима Корженка), буд. 25, код ЄДРПОУ 38294900) на користь на користь Одеської міської ради (65026, м. Одеса, площ. Думська (Біржова), буд. 1, код ЄДРПОУ 26597691, реквізити: Одеська міська ТГ, отримувач – ГУК в Одеської області /м. Одесі/, код отримувача (ЄДРПОУ) 37607526, банк отримувача – Казначейство України (ЕАП), номер рахунку UA 468 9999 8033 4129 812 0000 15744, код класифікації доходів бюджету – 18010600 «орендна плата з юридичних осіб») заборгованість з орендної плати в сумі 8 368 098 (вісім мільйонів триста шістсот вісім тисяч дев`яносто вісім)грн. 09коп, інфляційні витрати в сумі 1 362 767 (один мільйон триста шістдесят дві тисячі сімсот шістдесят сім)грн. 18коп., 3% річних в розмірі 402 675 (чотириста дві тисячі шістсот сімдесят п`ять)грн. 04коп. та пені в сумі 107 628 (сто сім тисяч шістсот двадцять вісім)грн. 15коп. 
3.Стягнути з Товариства з обмеженою відповідальністю “ТРАНСКОМ СТРОЙ” (65012, м. Одеса, вул. Осипова (Вадима Корженка), буд. 25, код ЄДРПОУ 38294900) на користь Одеської міської ради (65026, Одеська обл., місто Одеса, пл. Думська (Біржова), 1, код ЄДРПОУ 26597691) на рахунок Юридичного департаменту Одеської міської ради за наступними реквізитами: код 26302537, р/р UA 198 2017 2034 4290 2130 0003 4995, ДКСУ м. Київ, МФО 820172, витрати зі сплати судового збору за подання позовної заяви у розмірі 73 976 (сімдесят три тисячі дев`ятсот сімдесят шість)грн. 97коп. та за подання заяви про забезпечення позову у розмірі 1 331 (одна тисяча триста тридцять одна)грн. 20коп. 
4. В решіт позовних вимог відмовити. 

Рішення набирає законної сили в порядку, передбаченому ст. 241 ГПК України.
Наказ видати після набрання рішенням законної сили.
Відповідно до ст. ст. 254, 256 ГПК України учасники справи, особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, інтереси та (або) обов`язки, мають право подати апеляційну скаргу на рішення суду першої інстанції. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом двадцяти днів. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. 
Повний текст рішення складено 05 червня 2026 р.

Суддя К.Ф. Погребна