ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

29 червня 2026 року	Справа №160/3138/26 	

Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі:
головуючого судді Єфанової О.В. 
розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження у місті Дніпро адміністративну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю "УКРАВТОІМПОРТ" до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішень,-
УСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАВТОІМПОРТ» з позовною заявою до Київської митниці в якій позивач просить суд:
визнати протиправною та скасувати Картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100180/2026/000034;
визнати протиправним та скасувати Рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2026/000054/2 від 28.01.2026.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що на підтвердження заявленої митної вартості товару за ціною договору (контракту) ТОВ «УКРАВТОІМПОРТ» надано до митного оформлення митну декларацію з усіма необхідними документами, передбаченими частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, які не містили розбіжностей та ознак підробки, а навпаки містили всі відомості, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, що виключало можливість витребування митницею додаткових документів у розумінні приписів частини 3 статті 53 Митного кодексу України. Позивач зазначає, що зазначена в митній декларації митна вартість товару у повній мірі збігається з митною вартістю, відображеною у поданих документах, які підтверджують розмір заявленої митної вартості за ціною контракту, тоді як усі зауваження митниці носять формальний характер та не свідчать про дійсну наявність розбіжностей. Крім того, позивач зауважує, що відповідач у спірному рішенні, окрім номера та дати митної декларації, взятої за основу для визначення митної вартості, не навів жодних пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та не зазначив інформації і джерел, що використовувалися при визначенні митної вартості за резервним методом, що суперечить положенням пунктів 2, 4 частини другої статті 55 Митного кодексу України.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду прийнято до розгляду вказану позовну заяву та відкрито провадження в адміністративній справі №160/3138/26, призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи (у письмовому провадженні) за наявними у справі матеріалами, а також встановлено відповідачу строк для подання відзиву на позовну заяву.
Відповідачем подано відзив на позовну заяву, в якому Київська митниця проти задоволення позовних вимог заперечувала, посилаючись на те, що під час здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару, який надійшов на адресу позивача, та перевірки поданих декларантом разом з митною декларацією документів встановлено, що в них містяться розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, а також що подані документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару та відомостей щодо ціни, яка була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар. Відповідач зазначив, що за результатами розгляду поданих документів виник сумнів у правильності визначення декларантом митної вартості, який став підставою для витребування додаткових документів, однак такі документи декларантом надані не були, у зв`язку з чим митним органом правомірно застосовано резервний метод та прийнято оскаржувані рішення про коригування митної вартості та картку відмови. На переконання відповідача, посадові особи митниці при прийнятті спірних рішень діяли в межах наданих повноважень та у спосіб, передбачений чинним законодавством.
Відповідно до ч.1 ст.257 КАС України, за правилами спрощеного позовного провадження розглядаються справи незначної складності.
У відповідності до вимог ст.ст.258, 262 КАС України, справу розглянуто за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні.
Дослідивши матеріали справи та надані сторонами докази, проаналізувавши зміст норм матеріального та процесуального права, що регулюють спірні правовідносини, суд доходить висновку про задоволення позовних вимог у повному обсязі, з огляду на таке.
Судом установлено та матеріалами справи підтверджено, що Товариство з обмеженою відповідальністю «УКРАВТОІМПОРТ» зареєстроване 26.06.2014, про що вчинено запис №12241020000069373 в Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб – підприємців та громадських формувань за ідентифікаційним кодом 39274508; основний вид діяльності за КВЕД: 45.11 Торгівля автомобілями та легковими автотранспортними засобами.
20.03.2025 між Товариством з обмеженою відповідальністю «УКРАВТОІМПОРТ» (покупець) та компанією SINO AUTO TRADING CO., LTD (Китай, продавець) укладено контракт №UAI20250320B (далі – Контракт), за умовами пункту 1.1 якого продавець має намір постачати покупцю нові та такі, що були в експлуатації, автомобілі згідно з номенклатурою, у кількості та за цінами, зазначеними у специфікаціях до Контракту, які є його невід`ємною частиною. Відповідно до пункту 2.1 Контракту ціни визначаються в доларах США (USD); згідно з пунктом 4.1 товар, його номенклатура, кількість, ціна та інші дані зазначаються сторонами у специфікаціях до Контракту.
15.10.2025 між сторонами Контракту укладено Специфікацію №76, відповідно до якої продавець продав, а покупець придбав автомобіль BYD SONG L Dmi Smart 160km Transcend 2025 року випуску, VIN НОМЕР_1 (що був у використанні), вартістю 16 150 доларів США, на умовах поставки FOB QINGDAO (CHINA). На виконання умов Контракту продавцем складено комерційний інвойс №UKR-SIN25101501 від 15.10.2025 на суму 16 150 доларів США.
Оплату за товар здійснено позивачем, що підтверджується платіжною інструкцією в іноземній валюті №1088 (SWIFT JBKLP9OB0060PP) від 21.10.2025 на суму 16150,00 доларів США. Розрахунок за послуги перевезення здійснено платіжною інструкцією в іноземній валюті №1145 (SWIFT JBKLPC4B008L53) від 04.12.2025 на суму 4 925,75 доларів США.
25.11.2025 компанією HONOR FREIGHT SERVICE SHENZHEN CO., LTD як експедитором виставлено ТОВ «УКРАВТОІМПОРТ» інвойс №SZHFS2511047, згідно з яким вартість фрахту (транспортування) становить 4925,75 доларів США, з яких 4 850,00 доларів США – морський фрахт та 75,75 доларів США – вартість страхування. Транспортно-експедиторське обслуговування здійснювалося на підставі договору на надання транспортно-експедиторських послуг №UAI20230519 від 19.05.2023, укладеного між HONOR FREIGHT SERVICE SHENZHEN CO., LTD (Експедитор) та ТОВ «УКРАВТОІМПОРТ» (Замовник). Відповідно до міжнародної транспортної накладної №6159 автомобіль доправлено до морського порту міста Чорноморськ (Україна).
З метою здійснення митного оформлення ввезеного в режимі імпорту автомобіля «Автомобіль легковий, оснащений електричним двигуном та двигуном внутрішнього згоряння (гібридний), робочий об`єм циліндрів двигуна 1498 см3, потужність двигуна 120 кВт, 2025 рік виготовлення, категорія М1, торговельна марка BYD, модель Song L, виробник BYD AUTO INDUSTRY CO., LTD, країна виробництва – Китай» представником позивача до Київської митниці подано електронну митну декларацію від 26.01.2026 №26UA100180200628U4, в якій митна вартість поставленого товару визначена за ціною контракту (основний метод).
На підтвердження заявленої митної вартості товару під час проведення митного контролю та митного оформлення позивачем разом з митною декларацією надано документи, передбачені частиною 2 статті 53 Митного кодексу України, перелічені у графі 44 цієї декларації, а саме: рахунок-проформу та комерційний інвойс №UKR-SIN25101501 від 15.10.2025; Контракт №UAI20250320B від 20.03.2025 та Додаткову угоду №1 до нього; Специфікацію №76 від 15.10.2025; платіжні інструкції в іноземній валюті; коносамент №261028168; міжнародну транспортну накладну №6159; рахунок-фактуру про надання транспортно-експедиційних послуг №SZHFS2511047 від 25.11.2025 та договір на надання транспортно-експедиторських послуг №UAI20230519 від 19.05.2023; висновок експертного авто-товарознавчого дослідження №27/01/2026-3V; митну декларацію країни відправлення №223120250004651889 від 18.11.2025; довідку про зняття автомобіля з обліку в КНР та інші документи.
За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товару митниця дійшла висновку про наявність розбіжностей у наданих документах, у зв`язку з чим повідомила декларанта про те, що подані ним документи не містять усіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за цей товар.
Як вбачається з матеріалів справи, митним органом виявлено такі розбіжності у поданих позивачем документах: 1) подані платіжні інструкції в іноземній валюті від 21.10.2025 №JBKLP9OB0060PP на суму 16 150,00 USD та від 04.12.2025 №JBKLPC4B008L53 на суму 4 925,75 USD не містять відміток банку про проведення відповідних операцій та дати перерахування коштів на рахунок контрагента; 2) рахунок на оплату транспортних витрат від 25.11.2025 №SZHFS2511047 видано фірмою «HONOR FREIGHT SERVICE SHENZHEN CO.LTD», однак відповідно до коносамента №261028168 фактичним перевізником оцінюваного товару морським транспортом є фірма «Maersk China Shipping (Shanghai)», договору між якими до митного органу не надано; 3) поставка оцінюваного товару за маршрутом порт Shanghai (Китай) – порт Chornomorsk (Україна) здійснювалася через порт PORT SAID EAST (Єгипет), при цьому декларантом не надано документального підтвердження включення до митної вартості витрат на навантаження, вивантаження та обробку оцінюваних товарів у порту PORT SAID EAST (Єгипет) і витрат на зберігання товарів у цьому порту з 30.12.2025 по 13.01.2026; 4) у поданій копії митної декларації країни відправлення від 18.11.2025 №223120250004651889 зазначено, що поставка здійснюється відповідно до документа №UKR-SIN2509251028 на умовах поставки FOB, проте цей документ декларантом не подано; 5) не забезпечено переклад митної декларації країни відправлення відповідно до статті 254 Митного кодексу України; 6) поданий коносамент №261028168 без підпису капітана судна або іншого представника перевізника, на думку митниці, не може підтверджувати факт прийняття вантажу до перевезення; 7) за рахунком від 25.11.2025 №SZHFS2511047 оцінюваний товар було застраховано, проте страховий поліс до митного оформлення не надано.
На підставі частини 5 статті 54 Митного кодексу України відповідач зобов`язав декларанта протягом 10 календарних днів надати додаткові документи. Листом від 28.01.2026 №1 декларант повідомив, що додаткові документи, які підтверджують митну вартість, надати немає можливості.
За результатами розгляду поданих документів Київською митницею прийнято рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2026/000054/2 від 28.01.2026, відповідно до якого митну вартість товару скориговано за резервним методом згідно зі статтею 64 Митного кодексу України. У рішенні зазначено про неможливість застосування методів визначення митної вартості за ціною договору щодо ідентичних (стаття 59 Кодексу) та подібних (аналогічних) товарів (стаття 60 Кодексу) у зв`язку з відсутністю відповідної інформації, а також методів на основі віднімання та додавання вартості (статті 62, 63 Кодексу) у зв`язку з відсутністю вартісної основи для розрахунку. Джерелом інформації для визначення митної вартості зазначено митні декларації від 18.12.2024 №25UA100100455014U5 та від 18.12.2024 №25UA100100455056U1 (з розрахунку 19200,00 доларів США за 1 шт.), відповідно до яких імпортовано подібний (аналогічний) за описом товар – автомобіль легковий марки BYD, модель SONG L, виробник Byd Auto Industry Co., Ltd.
На підставі вказаного рішення про коригування митної вартості Київською митницею прийнято картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100180/2026/000034, якою відмовлено у митному оформленні (випуску) товару. Після здійснення коригування митної вартості товар випущено у вільний обіг за митною декларацією від 28.01.2026 №26UA100180200755U8, а різниця між заявленими декларантом та сплаченими у зв`язку з прийнятим рішенням митними платежами склала 19 355,49 грн.
Отже, спір між сторонами виник з підстав правомірності та обґрунтованості прийняття відповідачем рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2026/000054/2 від 28.01.2026 та картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100180/2026/000034.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, що склалися між сторонами, суд зазначає таке.
Відносини, що виникають у зв`язку зі здійсненням митного контролю та митного оформлення товарів, які переміщуються через митний кордон України, а також визначенням їх митної вартості, регулюються Митним кодексом України від 13.03.2012 №4495-VI (далі – МК України).
Відповідно до частини 1 статті 49 МК України митною вартістю товарів, які переміщуються через митний кордон України, є вартість товарів, що використовується для митних цілей, яка базується на ціні, що фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари.
Згідно з частинами 1, 2 статті 51 МК України митна вартість товарів, що переміщуються через митний кордон України, визначається декларантом відповідно до норм цього Кодексу. Митна вартість товарів, що ввозяться на митну територію України відповідно до митного режиму імпорту, визначається відповідно до глави 9 цього Кодексу.
Відповідно до частин 1, 2 статті 52 МК України заявлення митної вартості товарів здійснюється декларантом або уповноваженою ним особою під час декларування товарів. Декларант або уповноважена ним особа, які заявляють митну вартість товару, зобов`язані: 1) заявляти митну вартість, визначену ними самостійно, у тому числі за результатами консультацій з митним органом; 2) подавати митному органу достовірні відомості про визначення митної вартості, які повинні базуватися на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню; 3) нести всі додаткові витрати, пов`язані з коригуванням митної вартості або наданням митному органу додаткової інформації.
Згідно з частиною 1 статті 53 МК України у випадках, передбачених цим Кодексом, декларант подає митному органу документи, що підтверджують заявлену митну вартість товарів і обраний метод її визначення. Частина 2 статті 53 МК України містить вичерпний перелік документів, які подаються декларантом для підтвердження заявленої митної вартості товарів та обраного методу її визначення, а саме: 1) декларація митної вартості та документи, що підтверджують числові значення складових митної вартості; 2) зовнішньоекономічний договір (контракт) або документ, який його замінює, та додатки до нього; 3) рахунок-фактура (інвойс) або рахунок-проформа; 4) якщо рахунок сплачено, – банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару; 5) за наявності – інші платіжні та/або бухгалтерські документи, що підтверджують вартість товару та містять реквізити, необхідні для ідентифікації ввезеного товару; 6) транспортні (перевізні) документи, якщо за умовами поставки витрати на транспортування не включені у вартість товару, а також документи, що містять відомості про вартість перевезення оцінюваних товарів; 7) ліцензія на імпорт товару, якщо імпорт товару підлягає ліцензуванню; 8) якщо здійснювалося страхування, – страхові документи, а також документи, що містять відомості про вартість страхування. Забороняється вимагати від декларанта або уповноваженої ним особи будь-які інші документи, відмінні від тих, що зазначені в цій статті.
Наведена норма кореспондується з положеннями статті 318 МК України, частиною 3 якої встановлено, що митний контроль має передбачати виконання митними органами мінімуму митних формальностей, необхідних для забезпечення додержання законодавства України з питань державної митної справи, а також узгоджується з проголошеними у статті 8 МК України принципами здійснення державної митної справи на засадах законності, спрощення законної торгівлі, гласності та прозорості.
За правилами частини 3 статті 53 МК України у разі якщо документи, зазначені у частині другій цієї статті, містять розбіжності, які мають вплив на правильність визначення митної вартості, наявні ознаки підробки або не містять всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товарів, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена або підлягає сплаті за ці товари, декларант або уповноважена ним особа на письмову вимогу митного органу зобов`язані протягом 10 календарних днів надати додаткові документи, перелік яких визначений цією нормою. Таким чином, право митного органу на витребування додаткових документів не є абсолютним, а виникає за наявності хоча б однієї з підстав, визначених частиною 3 статті 53 МК України. З наведеним кореспондуються положення пункту 2 частини 5 статті 54 МК України, за змістом якої митний орган має право письмово запитувати від декларанта додаткові документи лише у випадках, встановлених цим Кодексом.
Статтею 54 МК України передбачено, що контроль правильності визначення митної вартості товарів здійснюється під час проведення митного контролю і митного оформлення шляхом перевірки числового значення заявленої митної вартості. За результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості товарів митний орган визнає заявлену декларантом митну вартість чи приймає письмове рішення про її коригування відповідно до положень статті 55 цього Кодексу. Частиною 6 статті 54 МК України визначено, що митний орган може відмовити у митному оформленні товарів за заявленою декларантом митною вартістю виключно за наявності обґрунтованих підстав вважати, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, у тому числі невірно визначено митну вартість товарів. Згідно з частиною 7 статті 54 МК України у разі якщо під час проведення митного контролю митний орган не може аргументовано довести, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів, заявлена декларантом митна вартість вважається визнаною автоматично.
За приписами частини 1 статті 55 МК України рішення про коригування заявленої митної вартості товарів приймається митним органом у письмовій формі, якщо ним у випадках, передбачених частиною шостою статті 54 цього Кодексу, виявлено, що заявлено неповні та/або недостовірні відомості про митну вартість товарів. Згідно з частиною 1 статті 57 МК України визначення митної вартості товарів, які ввозяться в Україну відповідно до митного режиму імпорту, здійснюється за такими методами: 1) основний – за ціною договору (контракту) щодо товарів, які імпортуються (вартість операції); 2) другорядні: за ціною договору щодо ідентичних товарів; за ціною договору щодо подібних (аналогічних) товарів; на основі віднімання вартості; на основі додавання вартості (обчислена вартість); резервний. Кожний наступний метод застосовується лише у разі, якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом застосування попереднього методу. Застосуванню другорядних методів передує процедура консультацій між митним органом та декларантом.
Відповідно до частин 1, 2 статті 64 МК України у разі якщо митна вартість товарів не може бути визначена шляхом послідовного використання методів, зазначених у статтях 58-63 цього Кодексу, митна вартість оцінюваних товарів визначається з використанням способів, які не суперечать законам України і є сумісними з відповідними принципами і положеннями Генеральної угоди з тарифів і торгівлі (GATT). Митна вартість, визначена згідно з положеннями цієї статті, повинна ґрунтуватися на раніше визнаних (визначених) митними органами митних вартостях.
Системний аналіз вказаних положень МК України дає підстави для висновку, що митні органи мають виключну компетенцію в питаннях перевірки та контролю правильності обчислення декларантом митної вартості, однак дискреційні повноваження митних органів мають законодавчі обмеження у випадках незгоди із задекларованою митною вартістю. До таких, зокрема, належать процедура консультацій між митним органом та декларантом та обов`язок послідовного вибору методів визначення митної вартості. Наявність у митного органу обґрунтованого сумніву в правильності визначення митної вартості є обов`язковою, оскільки з цією обставиною закон пов`язує можливість витребування додаткових документів у декларанта. При цьому витребувати необхідно лише ті документи, які дають можливість пересвідчитися у правильності чи помилковості задекларованої митної вартості, а не всі, передбачені статтею 53 МК України. Ненадання повного переліку витребуваних документів може бути підставою для визначення митної вартості не за основним методом лише тоді, коли подані документи є недостатніми чи такими, що у своїй сукупності не спростовують сумнів у достовірності наданої інформації.
Наведені приписи зобов`язують митний орган зазначити конкретні обставини, які викликали відповідні сумніви, причини неможливості їх перевірки на підставі наданих декларантом документів, а також обґрунтувати необхідність перевірки спірних відомостей та зазначити документи, надання яких може усунути сумніви у їх достовірності. Тягар доведення неправильності заявленої митної вартості лежить на митному органі. Аналогічна правова позиція висловлена Верховним Судом у постановах від 27.06.2019 у справі №803/667/17, від 13.08.2020 у справі №815/3451/16, від 12.06.2020 у справі №826/4434/16, від 10.10.2019 у справі №809/1469/16.
Як убачається з матеріалів справи, позивачем надано відповідачу для митного оформлення імпортованого товару документи, передбачені частиною 2 статті 53 МК України. Відповідач за результатами здійснення контролю правильності визначення митної вартості дійшов висновку про наявність у наданих документах низки розбіжностей, наявність яких унеможливлює підтвердження всіх числових значень складових митної вартості, однак суд не погоджується з такими висновками, з огляду на таке.
Щодо тверджень митниці про ненадання перекладу митної декларації країни відправлення суд зазначає, що відповідно до статті 254 МК України документи, необхідні для здійснення митного контролю та митного оформлення, подаються митному органу українською мовою, офіційною мовою митних союзів, членом яких є Україна, або іншою іноземною мовою міжнародного спілкування. Митні органи вимагають переклад українською мовою документів, складених іншою мовою, лише у разі, якщо дані, які містяться в них, є необхідними для перевірки або підтвердження відомостей, зазначених у митній декларації. Натомість у оскаржуваному рішенні відповідач не повідомив, які саме дані, що містяться в митній декларації країни відправлення, є необхідними для перевірки відомостей митної декларації та не могли бути отримані з інших наданих документів. Митна декларація країни відправлення є документом, що підтверджує факт оформлення вантажу в країні експорту, але не є основним документом, що визначає ціну договору для імпортера, а її числові показники (вага, кількість, вартість, умови поставки) збігаються з відомостями інвойсу та інших товаросупровідних документів. Відсутність перекладу текстової частини декларації за наявності можливості зіставити числові дані з іншими наявними доказами не перешкоджала митному органу встановити дійсну митну вартість товару.
Щодо зауважень митного органу до поданих декларантом платіжних інструкцій в іноземній валюті суд зазначає таке. Згідно з пунктом 4 частини 2 статті 53 МК України документами, які підтверджують митну вартість товарів, якщо рахунок сплачено, є банківські платіжні документи, що стосуються оцінюваного товару. Оплату за товар підтверджено платіжними інструкціями в іноземній валюті, що містять відомості, які дають змогу ідентифікувати платіж. Відповідно до частини 2 статті 40 Закону України «Про платіжні послуги» платіжна інструкція повинна містити інформацію, яка дає змогу надавачу платіжних послуг ідентифікувати платника та отримувача, їх рахунки, суму операції, а також інші реквізити, необхідні для належного виконання платіжної операції. Згідно з пунктом 26 розділу ІІІ Положення про порядок виконання надавачами платіжних послуг платіжних інструкцій в іноземній валюті та банківських металах, затвердженого постановою Правління Національного банку України від 28.07.2008 №216, обов`язок перевірки відповідності заповнення реквізитів платіжної інструкції в іноземній валюті покладений саме на надавача платіжних послуг. Отже, посилання митного органу на відсутність у платіжних інструкціях відміток банку про проведення операцій та дати перерахування коштів є необґрунтованим та не може слугувати підставою для коригування митної вартості.
Щодо транспортної складової митної вартості суд зазначає таке. Поставка товару здійснювалася на умовах FOB (Інкотермс-2010), за якими продавець відповідає за доставку товару до порту відправлення та завантаження його на борт судна, а з моменту завантаження на борт судна всі подальші витрати та ризики переходять до покупця. Отже, позивач повинен оплатити транспортування товару з порту відправлення до кордону України. Транспортно-експедиторське обслуговування здійснювало ТОВ HONOR FREIGHT SERVICE SHENZHEN CO., LTD на підставі договору №UAI20230519 від 19.05.2023, пунктом 2.1.7 якого передбачено, що експедитор має право укладати договори перевезення від імені та за рахунок замовника, у тому числі із судноплавними лініями. Залучення експедитором морського перевізника Maersk China Shipping (Shanghai) є правомірним та відповідає умовам договору, а відсутність копії договору між ними не може розцінюватися як недоведеність факту надання транспортних послуг, оскільки експедитор підтверджує суму витрат власним рахунком, який є документом первинного обліку відповідно до Закону України «Про бухгалтерський облік та фінансову звітність в Україні». Витрати на транспортування підтверджено наданими позивачем коносаментом №261028168, міжнародною транспортною накладною №6159, рахунком-фактурою про надання транспортно-експедиційних послуг №SZHFS2511047 від 25.11.2025 та договором №UAI20230519 від 19.05.2023.
Щодо посилання митниці на ненадання документів про витрати на навантаження, вивантаження, обробку та зберігання товару в транзитному порту PORT SAID EAST (Єгипет) суд зазначає, що за умовами договору транспортно-експедиторського обслуговування експедитор самостійно визначає спосіб перевезення, маршрути, обирає перевізників та портових операторів, а вартість усіх цих операцій включена до загальної вартості послуг, виставленої експедитором у рахунку. Витрати на навантаження, вивантаження, обробку та можливе зберігання контейнера у транзитному порту є елементами внутрішньої структури послуги експедитора, а не окремими витратами покупця, та не потребують окремого документального підтвердження, оскільки їх оплата здійснюється у сукупності шляхом оплати рахунку експедитора. Митний орган не надав жодного доказу того, що такі витрати фактично виникли та були покладені на декларанта окремо, а посилання на тривалість перебування контейнера в порту не є доказом наявності окремих витрат, що підлягали б включенню до митної вартості.
Щодо доводів відповідача про те, що поданий коносамент №261028168 без підпису капітана судна або іншого представника перевізника не може підтверджувати факт прийняття вантажу до перевезення, суд зазначає, що реквізити коносамента визначені статтею 138 Кодексу торговельного мореплавства України, а стаття 53 МК України не визначає коносамент документом, який підтверджує митну вартість товару. За своїм функціональним призначенням коносамент є товаророзпорядчим документом, що підтверджує наявність договору морського перевезення, а не митну вартість імпортованого товару. Сучасна практика морських перевезень ґрунтується на використанні електронних форм коносаментів, що формуються автоматизовано та не передбачають ручних підписів; поданий коносамент містить усі обов`язкові реквізити (дані про відправника, одержувача, контейнер, судно, рейс та маршрут), а отже виконує свою функцію, тоді як митний орган не надав доказів того, що цей документ не видавався перевізником.
Суд критично оцінює доводи відповідача щодо поданої декларантом копії митної декларації країни відправлення від 18.11.2025 №223120250004651889 та ненадання документа №UKR-SIN2509251028, на який є посилання в зазначеній декларації. Відповідно до пункту 7 частини 3 статті 53 МК України копія митної декларації країни відправлення є додатковим документом, що подається (за наявності) для підтвердження заявленої митної вартості, та в розумінні частини 2 статті 53 МК України не є документом, який підтверджує митну вартість товарів. Декларант не впливає на порядок заповнення експортної декларації та подає її митному органу в тому вигляді, в якому отримав від відправника. Документ №UKR-SIN2509251028 не є документом, що створений або отриманий декларантом, не стосується договірних відносин між сторонами та не має значення для підтвердження фактичної ціни оцінюваного товару, а сама лише згадка його номера в експортній декларації країни відправлення не породжує обов`язку декларанта подати документ, яким він не володіє та який не є складовою зовнішньоекономічної угоди. Умови поставки FOB підтверджуються вже поданими декларантом документами – контрактом, інвойсом, транспортними документами та експедиторським договором.
Суд вважає, що надані позивачем документи у своїй сукупності підтверджують заявлену митну вартість та її складові частини, не мають розбіжностей, відомості про визначення митної вартості в цих документах є достовірними, базуються на об`єктивних, документально підтверджених даних, що піддаються обчисленню. Натомість зазначені митницею у повідомленні декларанту та рішенні про коригування митної вартості зауваження за своїм змістом носять формальний характер, що у їх сукупності та окремо кожне не вказує на наявність підстав для коригування заявленої декларантом вартості товару.
Щодо визначення відповідачем митної вартості за резервним методом суд зазначає таке. Розбіжність між рівнем заявленої декларантом митної вартості товару та рівнем митної вартості подібних товарів, митне оформлення яких уже здійснено, може бути лише підставою для сумніву у правильності визначення митної вартості, проте не є достатньою підставою для висновку про недостовірність даних щодо заявленої митної вартості. Наявність в інформаційних базах даних митного органу інформації про те, що у попередні періоди аналогічні товари були розмитнені із зазначенням більшої митної вартості, жодним чином не доводить неправильність її визначення позивачем, оскільки митна вартість залежить від низки обставин і визначається в кожному конкретному випадку. Автоматизована система аналізу та управління ризиками з об`єктивних причин не може містити усієї інформації, що стосується суб`єктів зовнішньоекономічної діяльності, товарів і умов їх продажу, тому такі дані не можуть мати переважного значення порівняно з наданими декларантом первинними документами про товар.
Верховний Суд у постанові від 04.09.2018 у справі №818/1186/17 зазначив, що рішення про коригування митної вартості товару не може базуватися виключно на інформації відповідних інформаційних систем митного органу, оскільки така база не містить усіх об`єктивних даних щодо імпортованих в Україну товарів, які підтверджуються документально та підлягають обчисленню. Відповідно до правових позицій Верховного Суду, викладених у постановах від 27.07.2018 у справі №809/1174/17 та від 08.02.2019 у справі №825/648/17, у рішенні про коригування заявленої митної вартості, крім визначення джерела інформації, взятого за основу, митний орган повинен навести пояснення щодо зроблених коригувань на обсяги партії ідентичних або подібних (аналогічних) товарів, умов поставки, комерційних умов тощо та зазначити докладну інформацію і джерела, які використовувалися при визначенні митної вартості із застосуванням другорядних методів.
Разом з тим у спірному рішенні про коригування митної вартості товарів відсутні відомості про порівняння умов поставки та характеристик оцінюваного товару з товаром за митними деклараціями від 18.12.2024 №25UA100100455014U5 та від 18.12.2024 №25UA100100455056U1, які слугували джерелом коригування, не зазначено пояснень щодо зроблених коригувань на обсяги партії, умови поставки та комерційні умови, що свідчить про непроведення відповідачем детального дослідження зазначених митних декларацій. За таких обставин спірне рішення не містить інформації, передбаченої пунктами 2, 4 частини другої статті 55 МК України, що не дає підстав вважати його обґрунтованим.
Таким чином, зауваження митного органу до наданих на підтвердження заявленої митної вартості документів, викладені у спірному рішенні, суд уважає безпідставними та необґрунтованими, оскільки їх не можна віднести до таких, які можуть слугувати підставою для відмови у визначенні митної вартості товару за ціною договору (контракту), адже вказані обставини не впливають на формування митної вартості товару. Відповідач не підтвердив належними та допустимими доказами наявність у поданих позивачем документах розбіжностей, ознак підробки або відсутності всіх відомостей, що підтверджують числові значення складових митної вартості товару, чи відомостей щодо ціни, що була фактично сплачена за цей товар. Правильність визначення позивачем митної вартості товару за ціною договору, а також об`єктивна можливість застосування основного методу не були спростовані відповідачем.
При цьому суд не бере до уваги посилання відповідача на неподання декларантом додаткових документів, оскільки в цьому випадку їх відсутність не впливає на правильність визначення декларантом митної вартості товару за основним методом, що підтверджується наданими до митного оформлення документами. Неподання декларантом запитуваних митним органом документів за відсутності обґрунтування неможливості визначення митної вартості товару за основним методом не є достатнім для висновку про наявність підстав для застосування іншого методу визначення митної вартості.
Статтею 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Європейський суд з прав людини у своїй практиці наголошує на особливій важливості принципу належного урядування, відповідно до якого державні органи, коли йдеться про питання загального інтересу, повинні діяти вчасно, в належний та якомога послідовніший спосіб (рішення у справах «Беєлер проти Італії», «Рисовський проти України»).
З огляду на наведене рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100000/2026/000054/2 від 28.01.2026 прийнято не на підставі та не у спосіб, що визначені Конституцією та законами України, необґрунтовано, без урахування всіх обставин, що мають значення для його прийняття, тобто не відповідає критеріям, визначеним частиною другою статті 2 Кодексу адміністративного судочинства України, у зв`язку з чим є протиправним та таким, що підлягає скасуванню.
Надаючи правову оцінку прийняттю відповідачем картки відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100180/2026/000034, суд зазначає таке. Згідно з частиною 12 статті 264 МК України у разі відмови у прийнятті митної декларації посадовою особою митного органу заповнюється картка відмови у прийнятті митної декларації. Як зазначено у пунктах 8.1, 8.2 розділу VІІІ Порядку виконання митних формальностей при здійсненні митного оформлення товарів із застосуванням митної декларації на бланку єдиного адміністративного документа, затвердженого наказом Міністерства фінансів України від 30.05.2012 №631, у всіх випадках відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні, випуску чи пропуску товарів оформлюється картка відмови, в якій зазначаються причини відмови та роз`яснення вимог, виконання яких забезпечує можливість прийняття митної декларації. Підставою для прийняття спірної картки відмови №UA100180/2026/000034 стало прийняте митним органом рішення про коригування митної вартості товарів №UA100000/2026/000054/2 від 28.01.2026. Оскільки судом встановлено протиправність зазначеного рішення про коригування митної вартості, картка відмови №UA100180/2026/000034, яка є похідною від нього, також підлягає визнанню протиправною та скасуванню.
Відповідно до частин 1, 2 статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. Згідно зі статтею 90 Кодексу адміністративного судочинства України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. При цьому відповідачем не доведено належними доказами правомірність своїх рішень у спірних правовідносинах.
З огляду на встановлені обставини справи та наведені положення чинного законодавства суд дійшов висновку про те, що позовні вимоги у цій справі підлягають задоволенню у повному обсязі.
Відповідно до частини 1 статті 143 Кодексу адміністративного судочинства України суд вирішує питання щодо судових витрат у рішенні, постанові або ухвалі. Згідно з частиною 1 статті 139 Кодексу адміністративного судочинства України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі. З огляду на задоволення позовних вимог у повному обсязі судові витрати зі сплати судового збору, понесені позивачем при зверненні до суду з цією позовною заявою, у сумі 6 656,00 грн підлягають відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
Крім того, позивачем у позові заявлено клопотання про стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу у сумі 10 000,00 грн. За змістом приписів частини 1 статті 132 Кодексу адміністративного судочинства України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. Пунктом 1 частини 3 статті 132 цього Кодексу визначено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Частинами 1, 2 статті 134 Кодексу адміністративного судочинства України передбачено, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави; за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката. Згідно з частинами 3, 4 статті 134 цього Кодексу розмір витрат на правничу допомогу адвоката визначається згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості; для визначення розміру витрат на правничу допомогу учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом. Відповідно до частини 5 статті 134 Кодексу розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним зі складністю справи та виконаних адвокатом робіт, часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсягом наданих послуг, ціною позову та (або) значенням справи для сторони. Згідно з частинами 6, 7 статті 134 Кодексу у разі недотримання вимог частини п`ятої цієї статті суд може за клопотанням іншої сторони зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами, при цьому обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє таке клопотання.
Судом встановлено, що 04.11.2024 між адвокатом Артамоновою Софією Олегівною та ТОВ «УКРАВТОІМПОРТ» (клієнт) укладено договір про надання правової допомоги, за умовами якого адвокат прийняла на себе зобов`язання надати клієнту правову допомогу, у тому числі здійснювати захист його інтересів як представника. Відповідно до акта надання правових послуг №01/02/26 від 06.02.2026 адвокатом надано послугу зі складання позовної заяви щодо оскарження рішення Київської митниці про коригування митної вартості №UA100000/2026/000054/2 від 28.01.2026 та картки відмови №UA100180/2026/000034, вартістю 10 000,00 грн. На підставі рахунка-фактури №1 від 02.02.2026 позивачем здійснено оплату, що підтверджується платіжною інструкцією №31120 від 03.02.2026. Зважаючи на наведене, позивач просить стягнути з відповідача на свою користь понесені витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 10 000,00 грн.
При визначенні суми відшкодування суд повинен виходити з критерію реальності адвокатських витрат (встановлення їхньої дійсності та необхідності), а також критерію розумності їхнього розміру, виходячи з конкретних обставин справи. Ті самі критерії застосовує Європейський суд з прав людини, присуджуючи судові витрати на підставі статті 41 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод: заявник має право на компенсацію судових та інших витрат лише якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їхній розмір – обґрунтованим (рішення у справах «Схід/Захід Альянс Лімітед проти України», «Лавентс проти Латвії»). Зазначений правовий висновок викладено також у додатковій постанові Великої Палати Верховного Суду від 19.02.2020 у справі №755/9215/15-ц.
У відзиві на позовну заяву відповідачем заявлено клопотання про зменшення розміру витрат на оплату послуг адвоката, мотивоване тим, що такий розмір є неспівмірним зі складністю справи та фактичним обсягом виконаних адвокатом робіт; ця справа є справою незначної складності, має невеликий обсяг доказів та розглянута судом за правилами спрощеного позовного провадження, що об`єктивно не потребувало значних часових чи професійних витрат з боку адвоката.
Вирішуючи питання про розподіл витрат на професійну правничу допомогу, суд враховує, що спірні правовідносини у цій справі є поширеними, судова практика та законодавство є послідовними, що підтверджується в тому числі наведеною самим позивачем судовою практикою Верховного Суду щодо кожного з аргументів відповідача, у зв`язку з чим формування правової позиції у справі не потребувало значних інтелектуальних зусиль та витрат часу. Враховуючи критерій співмірності розміру витрат на оплату послуг адвоката зі складністю справи, ту обставину, що справа не є складною за обсягом доказів та розглянута у порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін, а також клопотання відповідача про зменшення розміру витрат на правничу допомогу, керуючись принципами добросовісності, розумності та справедливості, суд вважає за необхідне присудити позивачу витрати на оплату професійної правничої допомоги адвоката у розмірі 5 000,00 грн. У стягненні решти витрат на професійну правничу допомогу у сумі 5 000,00 грн слід відмовити у зв`язку з ненаданням позивачем належних доказів їх співмірності, а також того, що вони були фактичними і неминучими, а їхній розмір обґрунтованим.
Згідно з частиною 5 статті 250 Кодексу адміністративного судочинства України датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Керуючись ст. ст.243-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -
ВИРІШИВ:
Позовну заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАВТОІМПОРТ» до Київської митниці про визнання протиправними та скасування рішень задовольнити у повному обсязі.
Визнати протиправним та скасувати рішення Київської митниці про коригування митної вартості товарів №UA100000/2026/000054/2 від 28.01.2026.
Визнати протиправною та скасувати картку відмови в прийнятті митної декларації, митному оформленні випуску чи пропуску товарів, транспортних засобів комерційного призначення №UA100180/2026/000034.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Київської митниці (03124, місто Київ, бульвар Гавела Вацлава, будинок 8А, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 43997555) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «УКРАВТОІМПОРТ» (49000, місто Дніпро, вул. 6-ї Стрілецької дивізії, будинок 9, офіс 1, ідентифікаційний код юридичної особи в ЄДРПОУ 39274508) судові витрати зі сплати судового збору у розмірі 6 656,00 грн та витрати на професійну правничу допомогу у розмірі 5 000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог статті 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в строки, передбачені статтею 295 Кодексу адміністративного судочинства України.

Суддя О.В. Єфанова