Номер провадження 2/754/182/26
Справа №754/7367/25
РІШЕННЯ 
Іменем України

28 квітня 2026 року Деснянський районний суд міста Києва в складі:
головуючого - судді - Сенюти В.О.,
секретаря судового засідання - Каба А.В.,
за участю:
представника позивачки- Бондар Н.С. ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Києві цивільну справу за позовом ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування та вилучення запису про арешт майна,-
ВСТАНОВИВ:
Позивачка звернулась до Деснянського районного суду міста Києва позовну заяву до відповідача ОСОБА_3 , ТОВ ФК «Піфагор-Фінанс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо пердмета спору - Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування та вилучення запису про арешт майна.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_2 є власником квартири, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . При зверненні до нотаріуса позивачка виявила, що її квартира перебуває під арештом. Згідно з даними витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 04.02.2011 за № 10795992, на підставі постанови ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 10.11.2010 № НОМЕР_3, зареєстровано арешт нерухомого майна на все нерухоме майно, що належить позивачці. Позивачка звернулася до Деснянського ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) із заявою від про надання інформації по виконавчому провадженню щодо причин накладення арешту на майно та необхідності його зняття. Відповідно до листа, Деснянський ВДВС у м. Києві ЦМУ МЮ (м. Київ) від 25.06.2024, повідомив позивачку, що згідно даних АСВП у Відділі на виконанні перебувало виконавче провадження НОМЕР_2 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-6066 від 16.11.2010 Деснянського районного суду м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» боргу у розмірі 73150,70 грн. Також, 10.10.2013 державним виконавцем у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу. Крім того, відсутня інформація про погашення заборгованості по виконавчому провадженню згідно якого було зареєстровано обтяження на підставі постанови серія 04.02.2011 за № 10795992 Відділом державної виконавчої служби Деснянського р-ну м. Києва. Позивачці роз`яснено, що для вирішення питання щодо зняття арешту з усього майна остання може звернутися до суду у відповідності до п.5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». Для уточнення інформації про наявність заборгованості, позивачка отримала інформацію з Єдиного реєстру боржників, де станом на 10.02.2025, відсутня інформація будь якої заборгованості. Посилаючись на викладені обставини, а також на те, що іншим шляхом арешт зняти неможливо, позивачка просить задовольнити її вимоги.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 13.05.2025, відкрито загальне позовне провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 25.09.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, замінено неналежного відповідача ПАТ «Банк Золоті Ворота» на ТОВ «ФК «Піфагор-Фінанс»
Ухвалою Деснянського районного суду міста Києва від 11.11.2025, яка занесена до протоколу судового засідання, задоволено клопотання позивачки про витребування в ТОВ «ФК «Піфагор-Фінанс» виконавчий документ, що був підставою для примусового виконання судового рішенняу справі №2-6066/10 та закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Від представника ПАТ «Банк Золоті Ворота» - адвоката Шильця А.Р. до суду надійшов відзив на позовну заяву, у відповідності до якого вказує, що між АТ «Банк Золоті Ворота» та ОСОБА_3 було укладено кредитний договір № 184/08-А від 08.08.2008 по якому ОСОБА_2 виступала поручителем, право вимоги за даним договором відступлене ТОВ «ФК «Піфагор-Фінанс». 07.11.2019 між АТ «Банк Золоті Ворота» та ТОВ «ФК «Піфагор-Фінанс» було укладено договір № 188 про відступлення прав вимоги. На підставі вказаного просять відмовити у задоволенні позову, посилаючись на не вірний обраний способу захисту та залучити до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні відповідча - ТОВ ФК «Піфагор-Фінанс».
Через систему «Електронний суд» до суду надійшли додаткові пояснення від третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Деснянського відділу державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ). Відповідно до яких, представник третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору вважає, що підстави для задоволення позовної заяви про скасування арешту нерухомого майна відсутні. Боржником в позовній заяві про зняття арешту з майна не зазначено підстави в порядку ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження». У відділі відсутня інформація про сплату боргових зобов`язань в межах ВП № НОМЕР_3. 
Представник позивачки ОСОБА_2 - адвоката Бондар Н.С. в судовому засіданні підтримала позов, просила його задовольнити та ухвалити відповідне рішення. Крім того, до матеріалів справи надала квитанції про оплату витрат у виконавчому провадження НОМЕР_2, вказуючи про відсутність заборгованості позивачки. 
Відповідач ОСОБА_3 , не скористався процесуальним правом подачі відзиву на позовну заяву, а також доказів на підтвердження своїх заперечень. У матеріалах справи наявна заява про розгляд справи у його відсутність, проти задоволення позову не заперечує.
Представник відповідача ТОВ ФК «Піфагор-Фінанс» не забезпечив явку свого представника в судове засідання, причини неявки суду не повідомив, про розгляд справи повідомлявся належним чином, клопотань про відкладення розгляду справи до суду не надходило.
Третя особа, яка не заявляє самостійні вимоги щодо предмета спору в судове засідання не з`явилася, про день, час та місце судового розгляду справи повідомлялася належним чином.
Дослідивши письмові матеріали справи, всебічно проаналізувавши обставини справи в їх сукупності, оцінивши зібрані по справі докази виходячи зі свого внутрішнього переконання, яке ґрунтується на повному та всебічному дослідженні обставин справи, суд дійшов наступного висновку.
Відповідно до вимог ст. 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені у судовому засіданні.
Згідно ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Згідно із статтями 12, 13 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін, при цьому суд розглядає цивільні справи не інакше як в межах заявлених вимог і на підставі наданих учасниками справи доказів.
Відповідно до вимог статей 76-79 ЦПК України доказуванню підлягають обставини (факти), які мають значення для ухвалення рішення у справі і щодо яких у учасників справи, виникає спір. Доказування по цивільній справі, як і судове рішення не може ґрунтуватися на припущеннях.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року).
Прецедентна практика Європейського суду з прав людини виходить з того, що реалізуючи п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод щодо доступності правосуддя та справедливого судового розгляду кожна держава-учасниця цієї Конвенції вправі встановлювати правила судової процедури, в тому числі й процесуальні заборони і обмеження, змістом яких є не допустити судовий процес у безладний рух.
Судом встановлено, що квартира АДРЕСА_2 налжеить на праві власності ОСОБА_2 , ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_4 в рівних частинах.
10.11.2010 державним виконавцем відділу державної виконавчої служби Деснянського управління юстиції винесено постанову про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження.
Згідно з даними витягу з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна, 04.02.2011 за № 10795992, на підставі постанови ВДВС Деснянського РУЮ у м. Києві від 10.11.2010 № НОМЕР_3, зареєстровано арешт нерухомого майна на все нерухоме майно (невизначене майно, все майно), що належить ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 .
Відповідно до листа №Д/16 від 25.06.2024 Деснянського відділу державної виконавчої служби у м. Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), вказано, що згідно даних АСВП у Відділі на виконанні перебувало виконавче провадження НОМЕР_2 щодо примусового виконання виконавчого листа № 2-6066 від 16.11.2010 Деснянського районного суду м. Києва про солідарне стягнення з ОСОБА_3 , ОСОБА_2 на користь ПАТ «Банк Золоті Ворота» боргу у розмірі 73150,70 грн. Також, 10.10.2013 державним виконавцем у відповідності до вимог п. 2 ч. 1 ст. 47 Закону України «Про виконавче провадження» винесена постанова про повернення виконавчого документу стягувачу. Оскільки заборгованість по виконавчому провадженню не погашена в повному обсязі, державним виконавцем не виносилась постанова про зняття арешту з майна боржника.
Згідно з інформацією наданою Відділом в листі № НОМЕР_3 від 28.08.2024, надати більш детальну інформацію по виконавчому провадженню та ознайомитись з матеріалами виконавчого провадження № НОМЕР_4 не можливо, так як, згідно розділу IX Правил ведення діловодства та архіву в органах державної виконавчої служби та приватними виконавцями, затвердженого наказом МЮУ № 1829/5 від 07.06.2017, строк зберігання завершених виконавчих проваджень, переданих на зберігання становить три роки. Також, вищезазначеним розділом Правил передбачено, що виконавчі провадження строки зберігання яких закінчилися, включаються в акт про вилучення виконавчих проваджень та підлягають знищенню. За таких обставин, надати більш детальну інформацію щодо постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 10.11.2010 року, не виявляється можливим.
На заяву позивачки від 10.01.2025 про скасування постанови про арешт майна та оголошення заборони на його відчуження від 10.11.2010, надійшла відповідь Відділу № НОМЕР_3 від 24.01.2025 в якій запропоновано позивачці звернутися до суду, оскільки згідно із п. 5 ст. 59 Закону України «Про виконавче провадження» у всіх інших випадках арешт може бути знятий за рішенням суду.
Стаття 41 Конституції України передбачає, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право власності є непорушним.
Згідно зі ст. 1 Першого Протоколу Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений майна інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом або загальними принципами міжнародного права.
Статтею 10 Загальної декларації прав людини визначено, що кожна людина має право володіти майном як одноособово, так і разом з іншими. Ніхто не може бути безпідставно позбавлений свого майна.
24.04.2019 Велика Палата Верховного Суду в рамках справи № 2-3392/11, провадження № 14-105цс19 (ЄДРСРУ № 81691819) зазначила наступне:
Згідно із частиною першою статті 316 ЦК України правом власності є право особи на річ (майно), яке вона здійснює відповідно до закону за своєю волею, незалежно від волі інших осіб. Право власності набувається на підставах, що не заборонені законом, зокрема із правочинів (частина перша статті 328 цього Кодексу).
Відповідно до частин першої та другої статті 321 ЦК України право власності є непорушним. Ніхто не може бути протиправно позбавлений цього права чи обмежений у його здійсненні. Особа може бути позбавлена права власності або обмежена у його здійсненні лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Згідно з вимогами статті 391 ЦК України власник майна має право вимагати усунення перешкод у здійсненні ним права користування та розпорядження своїм майном.
Статтею 317 ЦК України встановлено, що всі суб`єкти права власності (український народ, фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права) є рівними перед законом.
Відповідно до ст. 319 ЦК України власник володіє, користується, розпоряджається своїм майном на власний розсуд. Власник має право вчиняти щодо свого майна будь-які дії, які не суперечать закону. При здійсненні своїх прав та виконанні обов`язків власник зобов`язаний додержуватися моральних засад суспільства. Власник не може використовувати право власності на шкоду правам, свободам та гідності громадян, інтересам суспільства, погіршувати екологічну ситуацію та природні якості землі. Держава не втручається у здійснення власником права власності. Діяльність власника може бути обмежена чи припинена або власника може бути зобов`язано допустити до користування його майном інших осіб лише у випадках і в порядку, встановлених законом.
Відповідно до ч. 2 ст. 38 ЗУ «Про виконавче провадження», якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем був накладений арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження, повернення виконавчого документа стягувачу або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу (посадовій особі), який його видав, державний виконавець зазначає про скасування арешту, накладеного на майно боржника.
Стороною позивача надано до суду копію квитанції до платіжної інструкції на переказ готівки №2.442533579.1 від 11.12.2025 в розмірі 5331,31 грн., призначення платежу: оплата витрат по виконавчому провадженню з виконання постанови № НОМЕР_3 виданої Деснянською ВДВС у м.Києві ЦМУ МЮ (м.Київ).
Відповідно до Єдиного реєстру боржників інформація щодо позивачки відсутня.
Разом із тим, накладений арешт на все майно позивачки на даний час не знято, що обмежує її право вільно розпоряджатися своєю власністю.
Відповідно до ч. ч. 1, 2, 3 ст. 59 ЗУ «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У разі набрання законної сили судовим рішенням про зняття арешту з майна боржника арешт з такого майна знімається згідно з постановою виконавця не пізніше наступного дня, коли йому стало відомо про такі обставини. У разі виявлення порушення порядку накладення арешту, встановленого цим Законом, арешт з майна боржника знімається згідно з постановою начальника відповідного відділу державної виконавчої служби, якому безпосередньо підпорядкований державний виконавець.
Відповідно до ч. 2 ст. 50 ЗУ «Про виконавче провадження», у разі якщо у виконавчому провадженні державним виконавцем накладено арешт на майно боржника, у постанові про закінчення виконавчого провадження або повернення виконавчого документа до суду або іншого органу, який його видав, державний виконавець зазначає про зняття арешту, накладеного на майно боржника.
Статтями 12, 81 ЦПК України передбачено, що кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Враховуючи наявність накладеного арешту на майно, неможливість скасування арешту в позасудовому порядку та оскільки позивачка в інший спосіб, крім звернення до суду з позовом про зняття арешту, захистити своє порушене право власності не може, суд приходить висновку про обґрунтованість вимог позивачки, оскільки позовні вимоги відповідають закону та знайшли своє підтвердження в ході судового розгляду.
В частині вимог щодо вилучення з Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна запису про арешт нерухомого майна реєстраційний номер обтяження: 10795992 від 04.02.2011, вчинений на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження № НОМЕР_3 від 10.11.2010, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 2 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» державний реєстр речових прав на нерухоме майно (далі - Державний реєстр прав) - єдина державна інформаційна система, що забезпечує обробку, збереження та надання відомостей про зареєстровані речові права на нерухоме майно та їх обтяження.
Обтяження - заборона або обмеження розпорядження та/або користування нерухомим майном, встановлені законом, актами уповноважених на це органів державної влади, органів місцевого самоврядування, їх посадових осіб, інших осіб, яких законом уповноважено накладати відповідну заборону (обмеження), або такі, що виникли з правочину
Згідно статті 3 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» арештом є обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості.
Згідно статті 6 ЗУ «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» організаційну систему державної реєстрації прав становлять: 1) Міністерство юстиції України та його територіальні органи; 2) суб`єкти державної реєстрації прав: виконавчі органи сільських, селищних та міських рад, Київська, Севастопольська міські, районні, районні у містах Києві та Севастополі державні адміністрації; 3) державні реєстратори прав на нерухоме майно (далі - державні реєстратори).
Згідно з частиною 2 статті 27 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень», державна реєстрація обтяжень проводиться на підставі судового рішення щодо набуття, зміни або припинення обтяження речових прав на нерухоме майно, об`єкт незавершеного будівництва, майбутній об`єкт нерухомості, що набрало законної сили, у тому числі постанови господарського суду у справі про банкрутство (неплатоспроможність) про визнання боржника банкрутом - щодо припинення всіх обтяжень прав на майно боржника (крім тих, які застосовано у кримінальному провадженні).
Відповідно до приписів п. 24 Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 05.07.2004 № 830 «Про затвердження Порядку ведення Державного реєстру обтяжень рухомого майна», відомості про припинення обтяження реєструються на підставі судового рішення або заяви обтяжувача чи уповноваженої ним особи. На підставі судового рішення або заяви щодо припинення обтяження виключенню підлягає запис стосовно всього рухомого майна, що є предметом обтяження.
Таким чином, суд зазначає, що судове рішення про припинення обтяження є підставою для подальшого виключення відповідного запису про обтяження, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
На підставі викладеного та керуючись, cт. ст. 319, 321, 391 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 258, 263-265, 279 ЦПК України, суд,-
УХВАЛИВ:
Позов ОСОБА_2 до ОСОБА_3 , Товариства з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс», третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Деснянський відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) про скасування та вилучення запису про арешт майна - задовольнити частково.
Скасувати арешт з нерухомого майна, що перебуває у власності ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_1 , який було накладено на підставі постанови про арешт майна боржника та оголошення заборони на його відчуження НОМЕР_2 від 10.11.2010, реєстраційний номер обтяження: 10795992 від 04.02.2011.
В іншій частині позовних вимог - відмовити.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження рішення суду - якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Позивач - ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 .
Відповідач - Товариствао з обмеженою відповідальністю Фінансова компанія «Піфагор-Фінанс», ЄДРПОУ 35698098, місцезнаходження: м. Харків, вул. Сумська, буд.45, кв.4.
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору - Деснянський районний відділ державної виконавчої служби у місті Києві Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ), місцезнаходження: 02232, м. Київ, вул. Оноре де Бальзака, 64.
Повний текст рішення суду складено - 21.05.2026.
Суддя В.О.Сенюта