Справа № 173/2775/25
Провадження №2/173/348/2026 
Р І Ш Е Н Н Я 
іменем України
05 червня 2026 року  м. Верхньодніпровськ
Верхньодніпровський районний суд Дніпропетровської області в складі
головуючого судді Кожевник О.А.,
за участю секретаря судового засідання Голованьової К.С.,
представника позивача Приходько О.М.,
представника відповідача Євгеньєвої Л.Д.,
розглянувши в приміщенні Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області позовну заяву  ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Агрофірма Чумак» про припинення договору оренди землі шляхом його розірвання та стягнення заборгованості по орендній платі
ВСТАНОВИВ:
До Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Агрофірма Чумак» про припинення договору оренди землі шляхом його розірвання та стягнення заборгованості по орендній платі.
Обґрунтовуючи заявлені позовні вимоги позивач посилається на те, що вона є власником земельної ділянки з кадастровим номером: 1221086600:01:023:0227, загальною площею 6,75 га, що розташована на території Малоолександрівської сільської ради.
21 квітня 2006 року між ОСОБА_1 та Фермерським господарством «Агрофірма Чумак» укладено договір оренди, відповідно до якого орендна плата вноситься у термін не пізніше 15 грудня в розмірі 1.5 % від нормативно грошової оцінки земельної ділянки у вигляді сільськогосподарської продукції або послуг один раз на рік протягом усього терміну цього договору, мінімальна орендна плата за землю сільськогосподарського призначення становить 3% від нормативної грошової оцінки ділянки.
Позивач зазначає, що відповідач систематично порушує та не виконує свої зобов`язання, а саме не сплачує орендну плату у зв`язку з чим просить суд стягнути з Фермерського господарства «Агрофірма Чумак» на її користь заборгованість за Договором оренди землі від 21 квітня 2006 року - 27 590.43 грн., 3 відсотки річних від простроченої суми за весь період, який становить - 1 655.52 грн., інфляційні втрати у розмірі - 6 045.27 грн., розірвати договір оренди земельної ділянки та припинити право оренди земельної ділянки від 21 квітня 2006 року.
Відповідно до протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями справу розподілено судді Кожевник О.А.
Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області Кожевник О.А. від 07 жовтня 2025 відкрито провадження по справі за правилами загального провадження з викликом сторін у підготовче засідання.
Ухвалою судді Верхньодніпровського районного суду Дніпропетровської області від 05 березня 2026 року закрито підготовче судове засідання та справу призначено до розгляду по суті.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримав та дав пояснення фактично встановлені матеріалами справи, зазначив, що орендна плата за 2022 – 2025 роки не сплачувалася, хоча договором встановлено строк сплати орендної плати до 15 грудня кожного року. Вказує на те, що за 2019 та 2020 рік орендну плату відповідачем також не сплачено, однак враховуючи на строки давності, вимоги за ці роки не заявлено.
Представник відповідача пояснила, що грошову оцінку, проведену позивачем, зроблено не правильно, а вимоги позивача щодо стягнення заборгованості та розірвання договору оренди задоволенню не підлягають, оскільки оплату за всі заявлені роки проведено у повному обсязі.
У відзиві на позовну заяву відповідач посилається на те, що в Договорі, що укладений ще у 2006 році вартість орендної плати зазначена у розмірі 1,5% від нормативно грошової оцінки, але при зміні законодавства, відповідачем при щорічній оплаті застосовується змінна ціна орендної плати, виходячи з вимог закону. Так, відповідно до Указу Президента України № 725/2008 від 19 серпня 2008 року, «у статті 1 Указу Президента України від 2 лютого 2002 року N 92 ( 92/2002 ) «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» слова та цифри «у розмірі не менше 1,5 відсотка» замінити словами та цифрою «у розмірі не менше 3 відсотків». І саме з дня опублікування цього Указу розмір орендної плати став складати 3% від нормативно грошової оцінки, не змінюючи договір шляхом укладання будь-яких додаткових угод. Сума, визначена вимогами законодавства і сплачувалася відповідачем щорічно.
Щороку позивач самостійно отримувала кошти за орендну плату, окрім 2024 року. Натомість, аби не порушувати умов Договору в частині термінів оплати орендної плати, 11 грудня 2024 року відповідачем через засоби поштового зв`язку здійснено переказ готівки на ім`я позивача, із призначенням платежу – орендна плата за 2024 рік.
Відповідач нараховує розмір орендної плати відповідно до нормативно грошової оцінки у розмірі 3%, та за мінусом податкових платежів від імені Позивача виплачує передбачену орендну плату Позивачу.
Відповідач зазначає, що жодного разу за всі роки існування договірних відносин між сторонами позивачем не зазначалося, що на руки видається не та сума до оплати. Всі обов`язкові платежі до податкової сплачено від імені позивача. Застосування розміру нормативно грошової оцінки за 2025 рік, як підстави нарахування та оплати за минулі роки неможливо. Розмір нормативної грошової оцінки зазначений позивачем використано тільки при нарахуванні та виплаті орендної плати за 2025 рік у передбачені Договором строки – тобто до 15 грудня 2025 року.
З метою дотримання вимог Договору, укладеного між сторонами, зважаючи на те, що на території України триває повномасштабна війна, відповідач вирішив удосконалити свою роботу, та перейти максимально на оплату орендної плати у безготівковому порядку. 
За доводами відповідача 16 жовтня 2025 року на адресу реєстрації позивача направлено лист із проханням надати реквізити свого розрахункового рахунку для оплати суми орендної плати у безготівковому порядку, аби не порушувати строки виплати. Відповідач зазначено, що завжди діє правомірно, в ключі взаємоповаги та розуміння сторін договірних відносин одна до одної.
У відповідь на відзив позивач зазначив, що відзив на позовну заяву містить оманливі твердження щодо трактування Законів України, оскільки в ЗУ «Про оцінку земель» нормативна оцінка земельних ділянок проводиться на розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років. Посилаючись на норми Податкового кодексу України вказав, що для визначення розміру податку та орендної плати використовується нормативна грошова оцінка земельних ділянок, у тому числі право на які фізичні особи мають як власники земельних часток (паїв), з урахуванням коефіцієнта індексації, визначеного відповідно до законодавства. Позивач наводить приклад визначення грошової оцінки земельної ділянки, що міститься у ст. 289.2 Податкового кодексу України. Зазначає, що кожен рік отримувати проіндексовану нормативно грошову оцінку земельної ділянки для правильної сплати податків та оренди є обов`язком відповідача, а останній прямо ухиляється це виконувати чим саме і порушує договірні зобов`язання. Позивач стверджує, що нею не отримувалися грошові кошти за 2019 – 2021 роки, а підпис у відомостях про таке отримання є підробленою, а самі відомості про сплату оренди не можуть слугувати доказом, оскільки оформлені неналежним чином та не містять реквізитів, підпису та печатки уповноваженої особи, а отже, є недійсними і не можуть бути підставою бухгалтерського обліку, а відповідно не можуть підтверджувати сплату оренди.
Позивач звертає увагу на ту обставину що середній розмір орендної плати за пай по Дніпропетровській області становить 6000 гри за І га, тобто за 6.75 га по даному розрахунку вона б отримувала 32000грн. у будь-яких інших аграрних підприємств та податок ПДФО і військовий збір становив би 7900грн., а в даному випадку відповідач сплачує 6200 грн. за 6.75 га та податок ПДФО і військовий збір становить всього 1200 грн., що за собою тягне наслідки у вигляді малих сплачених податків.
04 квітня 2025 року представник відповідача через підсистему «Електронний суд» подала до суду заперечення на відповідь на відзив, де зазначила, що стосовно сплати податків за позивача, то на даний факт дійсно відповідачем не надавалось доказів, оскільки самим позивачем через перевірку стану розрахунків із бюджетом можна пересвідчитись в особистому кабінеті платника податків. Доступ до такої системи має виключно позивач, тому відповідач не надавав доказів сплати податків, оскільки це і не є предметом даного судового спору. На спростування доводів позивача щодо сплати податку за землю представником відповідача подано Відомості про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб та військового збору за 2022, 2023 та 2024 роки, тобто в межах судового спору між сторонами.
Представник відповідача зауважила, що з дня опублікування Указу Президента України № 725/2008, від 19 серпня 2008 року, розмір орендної плати став складати 3% від нормативно грошової оцінки, не змінюючи договір шляхом укладання будь-яких додаткових угод. У разі, якщо б у відповідача були якісь порушення у нарахуванні орендної плати (у випадку індексацій, суми), то до відповідача були б виставлені штрафні санкції відповідними контролюючими органами. Жодних порушень у встановлені ціни договору Відповідачем не вчинено. Сторонами обумовлено ціну договору, і позивач протягом майже двадцяти років отримувала свої кошти в касі відповідача, та не зазначала про будь-які порушення. Середній розмір орендної плати, взятий на просторах інтернету не може вважатись доказом в розумінні чинного законодавства України та положень ЦПК України. Є договір укладений між сторонами з усіма обов`язковими умовами, який підлягає виконанню.
Зазначає, що особистісні відносини між сторонами стали причиною подання поданого позову, та не можуть бути підставою для ухвалення судового рішення про задоволення позовних вимог, зважаючи на те, що Відповідачем не вчинено жодних порушень при нарахуванні та сплаті орендної плати.
Згідно зі ст. 4 ЦПК України, кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутись до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
Завданням суду при здійсненні правосуддя, в силу ст. 2 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» є забезпечити кожному право на справедливий суд та повагу до інших прав і свобод, гарантованих Конституцією і законами України, а також міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною радою України. 
За змістом положень вказаних норм, розпорядження своїм правом на захист є диспозитивною нормою цивільного законодавства, яке полягає у наданні особі, яка вважає свої права порушеними, невизнаними або оспорюваними, можливості застосувати способи захисту, визначені законом або договором. 
Відповідно до ч. 1 ст. 5 ЦПК України здійснюючи правосуддя, суд захищає права, свободи та інтереси фізичних осіб, права та інтереси юридичних осіб, держави та суспільні інтереси у спосіб, визначений законом або договором.
При цьому, предметом позову є матеріально-правова вимога позивача до відповідача, а підставою - посилання на належне йому право, юридичні факти, що призвели до порушення цього права, та правове обґрунтування необхідності його захисту. 
Отже, виходячи із наведеного, на момент звернення із тим чи іншим позовом, права та інтереси, на захист яких поданий позов вже мають бути порушені, невизнані або оспорювані особою, до якої пред`явлений позов, тобто, законодавець пов`язує факт звернення до суду із наявністю вже порушених прав та інтересів позивача. Метою ж позову є розгляд спору і захист вже порушених, невизнаних або оспорюваних суб`єктивних прав або законних інтересів позивача. 
Суд, заслухавши сторони, вивчивши матеріали справи та оцінивши докази в їх сукупності, дійшов таких висновків.
Судом встановлено такі факти та відповідні їм правовідносини.
Власником земельної ділянки, розташованої на території Малоолександрівської сільської ради, площею 67500 га, яку передано Рішенням сесії Малоолександрівської сільської ради народних депутатів № 111-16/ХХІІІ від 27.06.2001 р. для ведення товарного сільгоспвиробництва, є ОСОБА_2 , що підтверджується копією Державного Акту на право приватної власності на землю серії ІІІ-ДП № 042931, долученого до матеріалів справи.
21 квітня 2006 року між ОСОБА_2 та Фермерським господарством «Агрофірма Чумак» укладено Договір оренди земельної ділянки, що підтверджується копією відповідного договору.
Відповідно до Акту прийому-передачі земельної ділянки в оренду між Фермерським господарством «Агрофірма Чумак» та землевласником ОСОБА_2 на території Малоолександрівської сільської ради Верхньодніпровського району Дніпропетровської області земельну ділянку № ІІІ-ДП 042931 від 27 червня 2001 року ОСОБА_2 передав, а орендар Фермерське господарство «Агрофірма Чумак» прийняв в оренду земельну ділянку у визначених межах з метою ведення товарного сільськогосподарського виробництва на території Малоолександрівської сільської ради. Загальна площа земельної ділянки 6,7500 га, з яких 6,7500 га рілля. Земельна ділянка надається в оренду строком на двадцять п`ять років.
Станом на 09 жовтня 2023 року земельна ділянка перебуває в оренді Фермерського господарством «Агрофірма Чумак», про що свідчить витяг з мережі інтернет ресурсу «Опендатабот», долученої до матеріалів справи позивачем. Строк дії договору до 19 жовтня 2031 року.
22 серпня 2009 року позивач зареєструвала шлюб із ОСОБА_3 та змінила прізвище на « ОСОБА_4 », що підтверджується копією свідоцтва про шлюб, серії НОМЕР_1 .
Відповідно до витягу № НВ-9979527422025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, сформованого 26.09.2025 р. кадастровий номер спірної земельної ділянки – 1221086600:01:023:0227, нормативна грошова оцінка 306560,51 грн.
Згідно зі ст. 35 «Про оренду землі» спори, пов`язані з орендою землі, вирішуються у судовому порядку.
Оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності. Відносини, пов`язані з орендою землі, регулюються Земельним кодексом України (далі - ЗК України), Цивільним кодексом України, цим Законом, законами України, іншими нормативно-правовими актами, прийнятими відповідно до них, а також договором оренди землі (статті 1, 2 Закону України «Про оренду землі»).
Частиною третьою статті 792 Цивільного кодексу України встановлено, що відносини щодо найму (оренди) земельної ділянки регулюються законом.
Земельний кодекс України визначає основні засади регулювання земельних відносин, зокрема, порядок передачі земельних ділянок в оренду (стаття 124).
Відповідно до ст. 1 Закону України «Про оренду землі», яка кореспондуєтеся з положеннями ч. 1 ст. 93 ЗК України оренда землі - це засноване на договорі строкове платне володіння і користування земельною ділянкою, необхідною орендареві для проведення підприємницької та інших видів діяльності.
Відповідно до ст. 203 ЦК України зміст правочину не може суперечити цьому Кодексу, іншим актам цивільного законодавства, а також інтересам держави і суспільства, його моральним засадам. Волевиявлення учасника правочину має бути вільним і відповідати його внутрішній волі. Правочин має вчинятися у формі, встановленій законом. Правочин має бути спрямований на реальне настання правових наслідків, що обумовлені ним.
Договір оренди землі є консенсуальним договором – орендодавець зобов`язаний передати орендареві земельну ділянку. Договір встановлює такі права сторін у зобов`язальних правовідносинах: для орендаря – право вимагати передання йому у володіння та користування земельну ділянку; для орендодавця – право на оренду плату та право вимагати використання ділянки відповідно до договору і законодавства (постанова ВП ВС від 6.03.2024 у справі № 902/1207/22).
Відповідно до ч. 1 ст. 626 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків.
Згідно з ч. 1 ст. 628 ЦК України зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Статтею 6 ЦК України передбачено, що сторони мають право врегулювати у договорі, який передбачений актами цивільного законодавства, свої відносини, які не врегульовані цими актами. Сторони в договорі можуть відступити від положень актів цивільного законодавства і врегулювати свої відносини на власний розсуд. 
У статтях 21, 24 Закону України «Про оренду землі» передбачено, що орендна плата за землю - це платіж, який орендар вносить орендодавцеві за користування земельною ділянкою згідно з договором оренди землі. Розмір, умови і строки внесення орендної плати за землю встановлюються за згодою сторін у договорі оренди. Орендодавець має право вимагати від орендаря своєчасного внесення орендної плати.
За приписами ст. 25 «Про оренду землі» орендар земельної ділянки зобов`язаний своєчасно та в повному обсязі сплачувати орендну плату за земельну ділянку, а в разі оренди земельної ділянки в комплексі з розташованим на ній водним об`єктом - також і орендну плату за водний об`єкт.
Згідно з п. д ч. 1 ст. 141 Земельного кодексу України підставами припинення права користування земельною ділянкою є, зокрема, систематична несплата земельного податку або орендної плати.
Суд не бере до уваги доводи позивача про не отримання грошових коштів орендної плати за 2019 – 2021 роки, оскільки предметом розгляду справи є розірвання договору оренди земельної ділянки у зв`язку із систематичним порушенням договору в частині відсутності сплати орендної плати саме за 2022–2024 роки.
Звертаючись до суду, позивач самостійно визначає у позовній заяві, яке його право чи охоронюваний законом інтерес порушено особою, до якої пред`явлено позов, та зазначає, які саме дії необхідно вчинити суду для відновлення порушеного права. У свою чергу, суд має перевірити доводи, на яких ґрунтуються позовні вимоги, в тому числі щодо матеріально-правового інтересу у спірних відносинах.
Такий правовий висновок викладено у постанові Верховного Суду від 14 липня 2021 року в справі № 161/2823/19 (провадження № 61-6515св20).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від  16 квітня 2025 року у справі № 924/971/23 (провадження № 12-25гс24) звертає увагу, що предмет позову - це певна матеріально-правова вимога позивача до відповідача, стосовно якої позивач просить прийняти судове рішення. Підстави позову - це обставини, якими позивач обґрунтовує свої вимоги щодо захисту права або охоронюваного законом інтересу. Від підстав позову потрібно відрізняти правові підстави позову (правове обґрунтування позову) - правову кваліфікацію обставин, якими позивач обґрунтовує свої вимоги.
На підтвердження розміру заборгованості зі сплати орендної плати землі позивачем долучено до позовної заяви розрахунок заборгованості відповідача за період з 16 лютого 2021 року по 15 грудня 2024 року, яка становить 27590 грн. 43 коп., інфляційні втрати 2365 грн. 71 грн. за 2022 рік (перший період), 800 грн. 74 коп. за 2023 рік (другий період). 2878 грн. 82 коп. за 2024 рік (третій період) та сума штрафних санкцій у розмірі 1655 грн. 52 коп.
Суд зазначає, що представником позивача у відповіді на відзив акцентовано увагу на недоплаченій сумі за орендну плату і не правильному розрахунку, при цьому не посилаючись на обставини повної несплати платежів за договором оренди землі та прямо зазначено – пряма цитата «а в даному випадку відповідач сплачує 6200.00 грн за мої 6.75 га».
Відповідно до ч. 2 ст. 651 ЦК України договір може бути змінено або розірвано за рішенням суду на вимогу однієї із сторін у разі істотного порушення договору другою стороною та в інших випадках, встановлених договором або законом.
Сам факт систематичного порушення договору оренди земельної ділянки щодо сплати орендної плати є підставою для розірвання такого договору, незважаючи на те, чи виплачена в подальшому заборгованість, оскільки згідно зі статтею 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться. Такого висновку дійшов Верховний Суд у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду у справі № 479/1073/18-ц.
Верховний Суд зазначив, що сплата орендної плати є істотною умовою договору оренди, а позивач не отримав того, на що він розраховував при укладанні договору.
У кожному конкретному випадку істотність порушення договору потрібно оцінювати з урахуванням усіх обставин справи, що мають значення. Поняття такої істотності закон визначає за допомогою іншої оціночної категорії - «значної міри позбавлення сторони того, на що вона розраховувала під час укладення договору». Тобто критерієм істотного порушення договору закон визначив розмір завданих цим порушенням втрат, який не дозволяє потерпілій стороні отримати те, на що вона очікувала, укладаючи договір. Йдеться не лише про грошовий вираз зазначених втрат, зокрема й збитків, але й про випадки, коли потерпіла сторона не зможе використати результати договору. Співвідношення завданих порушенням договору втрат із тим, що могла очікувати від його виконання ця сторона, має вирішальне значення для оцінки істотності такого порушення.
Таким правовий висновок міститься у постанові Велика Палата Верховного Суду від 20.11.2024 р. у справі № 918/391/23.
Якщо суд дійде висновку, що орендар істотно порушив умови договору та внаслідок часткової недоплати орендної плати орендодавець значною мірою був позбавлений того, на що розраховував, то договір має бути розірваний на підставі частини другої статті 651 ЦК України.
До відзиву на позовну заяву надано відомість про суми нарахованого доходу, утриманого та сплаченого податку на доходи фізичних осіб за 2022 – 2024 роки, з якого видно суму податку відповідно до нарахованого доходу.
На підтвердження відсутності заборгованості та оплату орендної плати відповідачем надано відомість видачі орендної плати Ф/Г «АФ Чумак» за 2019 – 2024 роки. Так, відповідно до вказаної відомості за 11 листопада 2022 року відповідачем позивачу сплачено орендну плату у розмірі 6290 грн. 09 коп., відомістю від 25 вересня 2023 року підтверджується факт отримання позивачем грошових коштів у розмірі 6290 грн. 09 коп. Варто зазначити, що кожна з відомостей містить особистий підпис відповідача, справжність якого останньою не заперечувалася. При цьому питання щодо підроблення зазначених підписів, а також необхідності призначення з цього приводу судової почеркознавчої експертизи стороною не порушувалося.
При цьому суд зазначає, що відповідно до вимог частини 3 статті 12, частини 1 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Суд не може збирати докази, що стосуються предмета спору, з власної ініціативи, крім витребування доказів судом у випадку, коли він має сумніви у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів, а також інших випадків, передбачених цим Кодексом (частина 7 статті 81 Цивільного процесуального кодексу України).
При цьому, за приписами частини 4 статті 12 Цивільного процесуального кодексу України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Відповідно до квитанції АТ «УКРПОШТА» від 11 грудня 2024 року на ім`я ОСОБА_5 здійснено переказ директором Фермерського господарства «Агрофірма Чумак» – Чумаком Анатолієм Григоровичем у розмірі 6611 грн.
У постанові ВП від 20 листопада 2024 року у справі № 918/391/23 (провадження № 12-19гс24) Верховний Суд роз`яснив, що підставою розірвання договору оренди землі згідно з п. «д» ч. 1 ст. 141 ЗК України є саме систематична, тобто неодноразова (два та більше випадки) повна несплата орендної плати.
Як зазначено у ст. 627 ЦК України відповідно до статті 6 цього Кодексу сторони є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості. 
Відповідно до ст. 629 ЦК України договір є обов`язковим для виконання сторонами.
За приписами ст. 632 ЦК України ціна в договорі встановлюється за домовленістю сторін. У випадках, встановлених законом, застосовуються ціни (тарифи, ставки тощо), які встановлюються або регулюються уповноваженими органами державної влади або органами місцевого самоврядування. Зміна ціни після укладення договору допускається лише у випадках і на умовах, встановлених договором або законом. Зміна ціни в договорі після його виконання не допускається.
Так, відповідно до умов п. 2.3. Договору оренди земельної ділянки від 21 квітня 2006 року за користування вказаною в договору земельною ділянкою орендар сплачує орендодавцю кожного року орендну плату згідно Указу Президента України від 02.02.2002 року з розрахунку 1,5% від вартості земельної ділянки в розмірі 1091 грн. 17 коп.
За домовленістю сторін орендна плата може бути повністю або частково сплачена сільськогоспродукцією за біржовими цінами згідно Указу Президента України від 02.02.2002 року, а також наданням орендодавцю послуг продовольчими та промисловими товарами та домовленістю по ціні оренди.
Так, відповідно до Указу Президента «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» від 02.02.2022, із змінами, внесеними згідно з Указом Президента N 830/2002 ( 830/2002 ) від 13.09.2002 в редакції, що діяла на момент укладення Договору визнати одним із пріоритетних завдань пореформеного розвитку аграрного сектора економіки забезпечення підвищення рівня соціального захисту сільського населення, зокрема шляхом запровадження плати за оренду земельних ділянок сільськогосподарського призначення, земельних часток (паїв) у розмірі не менше 1,5 відсотка визначеної відповідно до законодавства вартості земельної ділянки, земельної частки (паю) та поступового збільшення цієї плати залежно від результатів господарської діяльності та фінансово-економічного стану орендаря.
Згідно зі змінами, внесеними від 19.08.2008 у статті 1 Указу Президента України від 2 лютого 2002 року № 92 (92/2002) «Про додаткові заходи щодо соціального захисту селян - власників земельних ділянок та земельних часток (паїв)» (зі змінами, внесеними Указом від 13 вересня 2002 року № 830) (830/2002) слова та цифри «у розмірі не менше 1,5 відсотка» замінено словами та цифрою «у розмірі не менше 3 відсотків».
Суд може самостійно визначити розмір нормативної грошової оцінки земельної ділянки з кадастровим номером, оскільки для визначення розміру нормативної грошової оцінки немає необхідності встановлювати факти, досліджувати докази та надавати їм правову оцінку (постанова ВП ВС від 09.11.2021 у справі № 635/4233/19).
Відповідно до витягу № НВ-9979527422025 із технічної документації з нормативної грошової оцінки земельних ділянок, грошова оцінка земельної ділянки станом на 16 вересня 2025 року становить 306560 грн. 51 коп.
Згідно з Витягу із технічної документації про нормативну грошову оцінку, сформовану 05 травня 2019 року, нормативна грошова оцінка сільськогосподарських угідь земельної ділянки з кадастровим номером 1221086600:01:023:0227 – 260459 грн. 22 коп. Таким чином, 3% від нормативно грошової оцінки складає 7813 грн. 78 коп. 
Таким чином, витяг про нормативну грошову оцінку земельної ділянки, сформований у 2019 році, був чинним станом на 2022–2024 роки та відповідав вимогам Закону України «Про оцінку земель». Водночас здійснення позивачем перерахунку орендної плати за 2022–2024 роки на підставі витягу, сформованого лише у 2025 році, є неправомірним, оскільки такий витяг не може мати зворотної дії у часі щодо правовідносин, які виникли та існували до моменту його формування.
Так, відповідно до ст. 5 Закону України «Про оцінку земель» грошова оцінка земельних ділянок залежно від призначення та порядку проведення може бути нормативною і експертною.
Нормативна грошова оцінка земельних ділянок використовується для визначення розміру земельного податку, державного мита при міні, спадкуванні (крім випадків спадкування спадкоємцями першої та другої черги за законом (як випадків спадкування ними за законом, так і випадків спадкування ними за заповітом) і за правом представлення, а також випадків спадкування власності, вартість якої оподатковується за нульовою ставкою) та даруванні земельних ділянок згідно із законом, орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, плати за суборенду (у разі передачі в суборенду земельних ділянок державної власності, які орендуються акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, що утворилося шляхом перетворення державного підприємства, у постійному користуванні якого перебували такі земельні ділянки), втрат лісогосподарського виробництва, а також при розробці показників та механізмів економічного стимулювання раціонального використання та охорони земель.
Нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться у разі , зокрема, визначення розміру орендної плати за земельні ділянки державної та комунальної власності, плати за суборенду (при передачі в суборенду земельних ділянок державної власності, які орендуються акціонерним товариством, товариством з обмеженою відповідальністю, 100 відсотків акцій (часток) у статутному капіталі якого належать державі, що утворилося шляхом перетворення державного підприємства, у постійному користуванні якого перебували такі земельні ділянки) (ст. 13 Закону України «Про оцінку земель»).
За приписами ст. 15 Закону України «Про оцінку земель» підставою для проведення оцінки земель (бонітування ґрунтів та нормативної грошової оцінки земельних ділянок) є рішення органу місцевого самоврядування. Нормативна грошова оцінка земельних ділянок може проводитися також на підставі договору, який укладається заінтересованими особами в порядку, встановленому законом.
Відповідно до ст. 18 Закону України «Про оцінку земель» нормативна грошова оцінка земельних ділянок проводиться:
-розташованих у межах населених пунктів незалежно від їх цільового призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років;
-розташованих за межами населених пунктів земельних ділянок сільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 5-7 років, а несільськогосподарського призначення - не рідше ніж один раз на 7-10 років.
Суд погоджується з доводами представника відповідача щодо неналежності у якості доказу грошової оцінки земельної ділянки з інтернет ресурсу, оскільки нормативна грошова оцінка відповідно до вимог ст. 18 Закону України «Про оцінку земель» проводиться особами, які є розробниками документації із землеустрою відповідно до Закону України «Про землеустрій» та відповідно до вимог зазначеного Закону.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що позовні вимоги про розірвання договору оренди, стягнення з Фермерського господарства «Агрофірма Чумак» заборгованості та припинення права оренди земельної ділянки від 21 квітня 2006 року задоволенню не підлягають, оскільки відповідачем сплачено орендну плату за користування земельною ділянкою у передбачений договором строк та розмір.
Таким чином, суд дійшов висновку про відмову у задоволенні позовних вимог, а тому судові витрати, понесені позивачем на підставі вимог ст. 141 ЦПК України, покладаються на позивача.
Керуючись ст. 12, 13, 89, 141, 259, 263-265, 268, 273 ЦПК України,
УХВАЛИВ:
У задоволенні позовних вимог  ОСОБА_1 до Фермерського господарства «Агрофірма Чумак» про припинення договору оренди землі шляхом його розірвання та стягнення заборгованості по орендній платі – відмовити.
Рішення може бути оскаржено шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його проголошення або складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Відомості про учасників справи згідно з п. 4 ч. 5 ст. 265 ЦПК України:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_2 , зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач: Фермерське господарство «Агрофірма Чумак», код ЄДРПОУ 33214752, адреса місцезнаходження: Дніпропетровська область, Кам`янський район, м. Верхівцеве, вул. Козацька, буд. 10.
Суддя          О.А. Кожевник