ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
іменем України
Справа № 295/3187/26
провадження у справі № 2/0285/1876/26
10 червня 2026 року  м. Звягель

Звягельський міськрайонний суд Житомирської області

в складі: головуючої - судді Михайловської А.В., 
за участі секретаря судового засідання Валінкевич І.І.,

сторони у справі: позивач - АТ «А-БАНК», представник позивача — Шкапенко О.В., відповідач — ОСОБА_1 ,

розглянувши заочно у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження цивільну справу 
за позовною заявою АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» (надалі - АТ «А-БАНК») до ОСОБА_1  про стягнення заборгованості, 

установив :

Представник позивача АТ «А-БАНК» звернувся до суду з позовною заявою, в якій просив стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ "А-БАНК" заборгованість за кредитним договором за кредитним договором № б/н від 30.01.2024 станом на 24.02.2026 у розмірі 53686,40 UAH грн, яка складається з наступного: 41 238,73 грн — заборгованість за наданим кредитом, 11 897,67 грн - заборгованість за процентами; 550,00 грн - заборгованість за пенею.
В обґрунтування позовних вимог зазначено, що 30.01.2024 позичальник ОСОБА_1 приєднався до Умов та Правил надання банківських послуг в А-банку з метою отримання банківських послуг та відкриття банківського (поточного рахунку) шляхом підписання електронним підписом Заяви щодо встановлення кредитного ліміту, таким чином уклав кредитний договір. 
Вказані документи містять усі суттєві умови кредитування.
Відповідачу надано кредит у вигляді встановленого кредитного ліміту на рахунок зі сплатою процентів за користування кредитом у розмірі 40,80% на рік на суму залишку заборгованості за кредитом та видано платіжну картку, чим виконано умови кредитного договору зі сторони позивача.
Натомість відповідач у порушення умов кредитування на надавав своєчасно Банку грошові кошти для погашення заборгованості за кредитом, у зв`язку з чим утворилася заборгованість станом на 24.02.2026 у розмірі 53 686,40 грн, яка складається з наступного: 41 238,73 грн — заборгованість за наданим кредитом, 11 897,67 грн - заборгованість за процентами; 550,00 грн - заборгованість за пенею..
Відповідно до Умов та правил надання банківських послуг Банк має право вимагати дострокового виконання боргових зобов`язань в цілому або у частці.
З метою захисту своїх прав змушені звернутись до суду. 
29.04.2026, після виконання вимог ст. 187 ЦПК України, провадження у справі відкрито та призначено справу до розгляду у порядку спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін.
Представник позивача в судове засідання не з`явився. Подав заяву про розгляд справи за його відсутності, позовні вимоги підтримує у повному обсязі.
Відповідач в судове засідання повторно не з`явився, про дату, час та місце судового засідання повідомлений належним чином, про причини неявки не повідомив. Відзив на позовну заяву від відповідача до суду не надходив. Також до суду не надходили від відповідача заяви чи клопотання щодо розгляду справи. 
Відповідно до вимог ч.1 ст.223 ЦПК України, суд вважає за можливе проводити розгляд справи за відсутності сторін та на підставі ч. 1 ст. 280 ЦПК України ухвалити заочне рішення за наявних у справі доказів.
В зв`язку з неявкою в судове засідання учасників справи, фіксація судового процесу на підставі ч.2 ст. 247 ЦПК України за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснювалася.
З`ясувавши обставини, на які учасники справи посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, дослідивши докази, якими вони обґрунтовуються, суд встановив наступне.
Встановлено, що 30.01.2024 ОСОБА_1 з метою отримання банківських послуг подав Анкету - заяву про приєднання до Умов та правил надання банківських послуг в АТ «А-Банк» та підписав електронним підписом з АТ «А-Банк» Заяву щодо встановлення кредитного ліміту за карткою/рахунком про відкриття, обслуговування та кредитування поточного рахунку, якою було погоджено кредитний ліміт та строк кредитування ( строк кредитної лінії ) - 240 місяців. Мета отримання кредиту — на споживчі потреби. 
Відповідно до підписаного відповідачем Паспорту споживчого кредиту «Кредитна картка «АТБ» базова процентна ставка становить 40,8% на рік, що нараховується на максимальну суму заборгованості за умови непогашення заборгованості в повному обсязі в пільговий період за кожен день з моменту виникнення заборгованості.
Відповідачу було відкрито відповідні рахунки в АТ «А-Банк» та видано картки, на які було встановлено кредитний ліміт, розмір якого поступово змінювався( збільшувався/зменшувався). З 28.03.2025 максимальний розмір кредитного ліміту становив - 41 300,00 грн. Вказані обставини підтверджено відповідними довідками за картами та лімітами.
Також стороною позивача долучено виписку по картці відповідача про рух коштів (станом на 01.02.2026), з якого слідує, що відповідачу у користування було надано кредитні кошти, якими він користувався та частково погашав. 
Згідно з наданим представником позивача розрахунком, заборгованість відповідача за вказаним кредитним договором станом на 24.02.2026 становить — 53686,40 грн, яка складається з наступного: 41 238,73 грн — заборгованість за наданим кредитом, 11 897,67 грн - заборгованість за процентами; 550,00 грн - заборгованість за штрафом.
Вирішуючи спір, суд керується наступним.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України встановлено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до частини першої статті 1054 ЦК України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Частиною другою статті 1054 ЦК України встановлено, що до відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави, якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
За змістом статті 634 цього Кодексу договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Тому з огляду на зміст статей 633, 634 ЦК України можна вважати, що другий контрагент (споживач послуг банку) лише приєднується до тих умов, з якими він ознайомлений.
За змістом статті 1056-1 ЦК України в редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин розмір процентів та порядок їх сплати за договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін проценти виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 згаданого Кодексу позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Відповідно до ст. 5 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» електронний документ - документ, інформація в якому зафіксована у вигляді електронних даних, включаючи обов`язкові реквізити документа. Склад та порядок розміщення обов`язкових реквізитів електронних документів визначається законодавством. Електронний документ може бути створений, переданий, збережений і перетворений електронними засобами у візуальну форму. Візуальною формою подання електронного документа є відображення даних, які він містить, електронними засобами або на папері у формі, придатній для приймання його змісту людиною.
Згідно зі ст. 8 Закону України «Про електронні документи та електронний документообіг» юридична сила електронного документа не може бути заперечена виключно через те, що він має електронну форму. Допустимість електронного документа як доказу не може заперечуватися виключно на підставі того, що він має електронну форму.
Механізм укладення електронного договору, який має використовуватися позивачем у взаємовідносинах із позичальниками, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законом України «Про електронну комерцію» та Законом України «Про електронний цифровий підпис».
Відповідно до ч. 2 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» електронна комерція - відносини, спрямовані на отримання прибутку, що виникають під час вчинення правочинів щодо набуття, зміни або припинення цивільних прав та обов`язків, здійснені дистанційно з використанням інформаційно-телекомунікаційних систем, внаслідок чого в учасників таких відносин виникають права та обов`язки майнового характеру; електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно із ч. 3 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Відповідно до ч. 6 ст. 11Закону України «Про електронну комерцію» відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» встановлено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Крім того, за приписами статті 204 ЦК України правочин є правомірним, якщо його недійсність прямо не встановлена законом або якщо він не визнаний судом недійсним.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14 листопада 2018 року у справі №2-383/2010 зроблено висновок, що стаття 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину. Ця презумпція означає, що вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
При цьому матеріали справи не містять та відповідачем не надано доказів щодо спростування презумпції правомірності кредитного договору. Зазначений договір недійсним не визнаний.
Таким чином, суд висновує, що між сторонами склалися договірні правовідносини. Кредитний договір укладений між позивачем та відповідачем в електронній формі. Сторони обумовили істотні умови договору як то розмір кредиту, суму відсотків, суму пені/штрафу, що підлягають сплаті за користування кредитними коштами, строк дії договору, тощо.
Стороною позивача доведено, що на виконання умов кредитного договору кредитор надав позичальнику ОСОБА_1 кредитні кошти, встановивши кредитний ліміт, яким останній користувався та частково погашав відповідні платежі.
Разом з цим встановлено, що строк кредитування ( строк кредитної лінії) становить 240 місяців та метою кредиту є споживчі цілі.
Так, Закон України «Про споживче кредитування» визначає загальні правові та організаційні засади споживчого кредитування в Україні.
Відповідно до пунктів 10, 11 статті 1 Закону України «Про споживче кредитування» споживче кредитування - правовідносини щодо надання, обслуговування та повернення споживчого кредиту; споживчий кредит (кредит) - грошові кошти, що надаються споживачу (позичальникові) на придбання товарів (робіт, послуг) для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Верховний Суд у постанові від 10 січня 2024 року у справі № 727/5461/23 (провадження №61-17096св23) дійшов висновку, що споживчим є будь-який кредит, наданий споживачу для задоволення потреб, не пов`язаних з підприємницькою, незалежною професійною діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Згідно з частиною першою статті 530 ЦК України, якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Наслідки прострочення позичальником повернення позики визначено у частині другій статті 1050 ЦК України. Якщо договором встановлений обов`язок позичальника повернути позику частинами (з розстроченням), то в разі прострочення повернення чергової частини позикодавець має право вимагати дострокового повернення частини позики, що залишилася, та сплати процентів, належних йому відповідно до статті 1048 цього Кодексу.
Особливості регулювання відносин за договором про надання споживчого кредиту встановлені законом (частина третя статті 1054 ЦК України).
У частині другій статті 627 ЦК України закріплено, що у договорах за участю фізичної особи-споживача враховуються вимоги законодавства про захист прав споживачів.
Праву кредитора на дострокове стягнення в судовому порядку заборгованості за кредитним договором, має передувати реалізація ним права вимоги дострокового виконання основного зобов`язання, відповідно до вимог ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування».
Положеннями ч. 4 ст. 16 Закону України «Про споживче кредитування» передбачено, що у разі затримання споживачем сплати частини споживчого кредиту та/або процентів щонайменше на один календарний місяць, а за споживчим кредитом, забезпеченим іпотекою, та за споживчим кредитом на придбання житла - щонайменше на три календарні місяці кредитодавець має право вимагати повернення споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, в повному обсязі, якщо таке право передбачене договором про споживчий кредит.
Кредитодавець зобов`язаний у письмовій формі повідомити споживача про таку затримку із зазначенням дій, необхідних для усунення порушення, та строку, протягом якого вони мають бути здійснені.
Строк кредитування за відповідним кредитним договором не закінчився.
Доказів направлення та одержання відповідачем вимоги АТ «АКЦЕНТ-БАНК» про дострокове повернення кредитних коштів матеріали справи не містять.
З матеріалів справи вбачається та судом встановлено, що умовами кредитного договору не передбачено право кредитодавця вимагати повернення в повному обсязі споживчого кредиту, строк виплати якого ще не настав, тому суд приходить до висновку про відсутність в банку правових підстав для дострокового стягнення кредитних коштів в порядку, визначеного ст. 1050 ЦК України.
Долучений Витяг з Умов та правил надання банківських послуг у АТ «АКЦЕНТ -БАНК» не містить підпису позичальника ОСОБА_1 про його ознайомлення з відповідними Умовами, тому не є складовою кредитного договору, що узгоджується з правовими висновками, викладеними у постанові Великої палати ВС від 03.07.2019 у справі № 342/180/17.
Враховуючи відсутність у позивача як кредитора достатніх правових підстав для дострокового стягнення споживчого кредиту, строк виконання якого не настав, в стягненні заборгованості по кредиту ( загальний залишок заборгованості за тілом кредиту) в розмірів 41 238,73 грн необхідно відмовити.
Разом з тим, встановивши факт існування між сторонами не виконаних позичальником кредитних зобов`язань, суд у будь-якому разі має стягнути ту суму, яка була доведена і щодо якої у суду не має сумніву, оскільки за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти, на що вказав у своїй постанові ВС від 26 вересня2018 року у справі № 159/2146/15-ц (провадження № 61-20113св18) 
Тому суд, оцінивши належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність та взаємний зв`язок доказів у їх сукупності вважає, що стороною позивача доведено право на стягнення з позичальника простроченої заборгованості в загальному розмірі 12 047,38 грн станом на 24.02.2026, відповідно до наданого розрахунку заборгованості, що складається з залишку заборгованості за тілом кредиту ( простроченого) у сумі 149,71 грн та залишку заборгованості за процентами у сумі 11 897,67 грн.
Вказаний розмір заборгованості стороною відповідача фактично не заперечувався, свого контррозрахунку заборгованості суду не надано, питання про призначення по справі відповідної бухгалтерсько-економічної експертизи не ініційовано.
Вирішуючи питання про стягнення з відповідача нарахованої пені/штрафу у сумі 550,00 грн, суд відмовляє у задоволенні відповідних вимог та вказує, що таке нарахування не відповідає вимогам п. 18 Перехідних положень Цивільного кодексу України, відповідно до чого у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установлено, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем). 
З огляду на дотримання банком обов`язку по доведеності обставин, на які сторона позивача посилається в обґрунтування заявлених вимог та не спростування таких обставин стороною відповідача, суд приходить до висновку про достатність правових підстав для стягнення з відповідача простроченої кредитної заборгованості, яка виникла станом на 24.02.2026 у сумі 12 047,28 грн.
Відповідно до ч. 1 ст. 4 ЦПК України кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.
У відповідності до ч. 1 ст. 11 ЦПК України суд розглядає цивільні справи не інакше як за зверненням фізичних чи юридичних осіб, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених ними вимог і на підставі доказів сторін та інших осіб, які беруть участь у справі.
За правилами ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Згідно зі ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Статтею 89 ЦПК України передбачено, що суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням балансу вірогідностей. Суд повинен вирішити, чи існує вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує на довіру ( постанова від 23 жовтня 2024 року у справі № 753/25081/21 провадження № 61-8693св24 Верховного Суду у складі колегії суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду ).
На підставі викладеного, суд вважає, що наданими стороною позивача доказами в обґрунтування заявлених позовних вимог підтверджено його право вимоги до відповідача та правомірність нарахування заборгованості за кредитним договором, однак у меншому розмірі, ніж заявлений, доведено, що відповідачем належним чином не виконано взяті на себе зобов`язання згідно укладеного договору, заборгованість не погашена, що призвело до порушення майнових прав та інтересів позивача, а тому суд дійшов висновку про часткове задоволення позовних вимог.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України з відповідача на користь позивача також необхідно стягнути судовий збір з врахуванням часткового задоволення позовних вимог. Так розмір стягуваного судового збору відповідно до пропорційності задоволення позовних вимог становить 597,44 грн (22,44%). 
Керуючись статтями 4, 76 – 89, 141, 258, 259, 263 – 265, 268, 273, 280-282, 284, 289, 352, 354, 355Цивільного процесуального кодексу України, суд, - 

ухвалив :

Позовну заяву АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1  на користь АКЦІОНЕРНОГО ТОВАРИСТВА «АКЦЕНТ-БАНК» заборгованість за кредитним договором № б/н від 30.01.2024 станом на 24.02.2026 у розмірі 12 047 (дванадцять тисяч сорок сім) грн 38 коп та судові витрати по сплаті судового збору в розмірі 597 ( п`ятсот дев`яносто сім) грн 44 коп.
В решті вимог - відмовити.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Учасник справи, якому повне заочне рішення суду не було вручене у день його проголошення, має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про його перегляд - якщо така заява подана протягом двадцяти днів з дня вручення йому повного заочного рішення суду. 
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
Апеляційна скарга на рішення суду може бути подана безпосередньо до суду апеляційної інстанції протягом тридцяти днів з дня його проголошення. 
Учасники справи, а також особи, які не брали участі у справі, якщо суд вирішив питання про їхні права, свободи, інтереси та (або) обов`язки, мають право на апеляційний перегляд справи та у визначених законом випадках – на касаційний розгляд справи.
Найменування сторін :
- позивач - АКЦІОНЕРНЕ ТОВАРИСТВО «АКЦЕНТ-БАНК» (код ЄДРПОУ 14360080, місцезнаходження - м. Дніпро, вул. Батумська, 11 );
- відповідач —  ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання - АДРЕСА_1 ).
Дата складення повного судового рішення –15.06.2026.

Суддя А.В.Михайловська