ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"09" червня 2026 р. Справа№ 910/9901/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Яценко О.В.
суддів: Горбасенка П.В. 
Спаських Н.М. 

за участю секретаря судового засідання: Антонюк А.С. 

за участю представників учасників справи відповідно до протоколу судового засідання від 09.06.2026

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРУТ ПРО» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТНОЛ» 
на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2026 (повний текст складено 23.03.2026)
у справі № 910/9901/25 (суддя Джарти В.В.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРУТ ПРО»
до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОТЕХНОЛОДЖІ» 
за участі третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСТНОЛ»
про стягнення 13 512 176,63 грн.

ВСТАНОВИВ:

У серпні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «ФРУТ ПРО» звернулося до Господарського суду міста Києва з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю «АГРОТЕХНОЛОДЖІ» третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСТНОЛ» про стягнення 13 512 176,63 грн., з яких: 13 293 650,86 грн. збитки та 218 525,77 грн. 3 % річних.
Позовні вимоги мотивовані тим, що з огляду на неналежне виконання відповідачем умов укладеного між сторонами договору інжинірингу на створення (передачу) науково-технічної продукції № 05/06-23 від 05.03.2023, позивачем понесені реальні збитки в сумі 13 293 650,86 грн., які становлять вартість перевитрат (вартість пари та кукурудзи) при виробництві біоетанолу та які ним були сплачені на користь третьої особи, якій він передав в оренду продукцію з недоліками, яка належала йому за договором інжинірингу на створення (передачу) науково-технічної продукції № 05/06-23 від 05.06.2023.
Позивач зазначає, що вказані перевитрати є наслідком невідповідності виробничих показників по витратам, які були гарантовані відповідачем при розробці науково-технічної продукції або/та неправильно підібраного обрання та/чи його налаштування, фактичним витратам, які були понесені при виробництві біоетанолу.
Відповідач проти задоволення позову заперечив, пославшись на наступне.
Переліком робіт до Календарного плану передбачено, що Етап 3 передбачає:
16. Здійснити авторський нагляд за пусконалагоджувальними роботами та введенням технологічної лінії у експлуатацію, яка повинна досягнути обумовлених технічних показників роботи.
17. Здійснити авторський нагляд за експлуатацію технологічної лінії на протязі 3-х місяців після пуску.
18. Протягом виконання робіт консультувати розробників ділянок виробництва, що знаходяться за межами своєї технологічної відповідальності: приймання і зберігання сировини, зберігання та відвантаження продукції, утилізації барди, систем водопостачання, постачання пари та електроенергії.
Натомість відповідач зазначає, що з 21.01.2025 позивач відключив для відповідача доступ до даних об`єктивного контролю роботи установок «мнемосхеми», чим унеможливив для останнього подальше виконання робіт за Етапом 3.
При цьому відповідач зазначив, що під час виконання договору позивач підписував Акти надання послуг, в яких замовник претензій по об`єму, якості та строкам виконання робіт (надання послуг) не мали, вказане підтверджується: Актом надання послуг № 7 від 22 червня 2023 року; Актом надання послуг № 19 від 06 липня 2023 року; Актом надання послуг № 21 від 06 липня 2023 року; Актом надання послуг № 22 від 14 липня 2023 року; Актом надання послуг № 23 від 24 липня 2023 року; Актом надання послуг № 5 від 04 серпня 2023 року; Актом надання послуг № 6 від 15 серпня 2023 року; Актом надання послуг № 12 від 23 серпня 2023 року; Актом надання послуг № 13 від 24 серпня 2023 року; Актом надання послуг № 14 від 31 серпня 2023 року; Актом надання послуг № 1 від 01 вересня 2023 року; Актом надання послуг № 18 від 18 вересня 2023 року; Актом надання послуг № 21 від 28 вересня 2023 року; Актом надання послуг № 2 від 10 жовтня 2023 року; Актом надання послуг № 5 від 24 жовтня 2023 року; Актом надання послуг № 2 від 09 листопада 2023 року; Актом надання послуг № 8 від 09 січня 2024 року; Актом надання послуг № 7 від 09 січня 2024 року; Актом надання послуг № 9 від 23 січня 2024 року; Актом надання послуг № 29 від 02 лютого 2024 року; Актом надання послуг № 37 від 07 березня 2024 року; Актом надання послуг № 36 від 14 березня 2024 року; Актом надання послуг № 3 8 від 14 березня 2024 року; Актом надання послуг № 13 від 22 квітня 2024 року; Актом надання послуг № 6 від 24 травня 2024 року; Актом надання послуг № 3 від 30 червня 2024 року.
Крім того відповідач зауважив на тому, що позивач не у повному обсязі розрахувався за договором інжинірингу на створення (передачу) науково-технічної продукції № 05/06-23 від 05.03.2023 - відповідно до умов вказаного договору вартість договору складала договірну ціну в розмірі 15 738 400,00 грн., з ПДВ що еквівалентно 400 000 Євро, натомість позивач сплатив лише суму 13 101 164,00 грн., таким чином не доплативши за роботи, які повинні були виконуватись на 3 етапі виконання договору, зокрема нагляд за пусконалагоджувальними роботами та введенням технологічної лінії у експлуатацію, яка повинна досягнути обумовлених технічних показників роботи. 
Вказане, на думку відповідача, свідчить про те, що позивачем не доведено ані наявність збитків, ані заподіяння таких збитків саме відповідачем, оскільки саме позивачем не надано було можливості відповідачу завершити роботи за договором.
Ухвалою Господарського суду міста Києва від 22.08.2025 у справі № 910/9901/25, залишеною без змін Постановою Північного апеляційного господарського суду від 03.11.2025, заяву Товариства з обмеженою відповідальністю «Фрут Про» про забезпечення позову задоволено частково:
- накладено арешт на грошові кошти, як в національній валюті (гривня), так і в іноземній валюті, що належать та містяться на відкритих рахунках Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехнолоджі» у банківських або інших фінансово-кредитних установах у межах суми (позовних вимог) у розмірі 13 512 176,63 грн.;
- накладено арешт на все нерухоме, рухоме майно та корпоративні права у товариствах, що належить Товариству з обмеженою відповідальністю «Агротехнолоджі», про яке у відповідних реєстрах, зокрема, Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно, Єдиному державному реєстрі транспортних засобів, Єдиному державному реєстрі юридичних осіб, фізичних осіб - підприємців та громадських формувань міститься інформація (запис) про власність Товариства з обмеженою відповідальністю «Агротехнолоджі», у межах різниці між сумою (позовних вимог) у розмірі 13 512 176,63 грн. та арештованих грошових коштів у разі їх недостатності.
Рішенням Господарського суду міста Києва від 05.02.2026 у справі № 910/9901/25 у задоволенні позову відмовлено повністю, скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою суду від 22.08.2025 у справі № 910/9901/25.
Відмовляючи у задоволенні позовних вимог про стягнення збитків, суд першої інстанції дійшов висновку, що позивачем не доведено повного складу цивільного правопорушення, зокрема, не доведений причинно-наслідковий зв`язок та розмір збитків, як необхідна умова застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків.
При цьому суд першої інстанції виходив з того, що:
- в матеріалах справі відсутні докази виконання спірного договору з виконанням всього переліку робіт;
- гарантування позивачем третій особі за договором оренди, що науково-технічна продукція відповідає тим же виробничим показникам, що були гарантовані відповідачем договором інжинірингу та які визначені в Технічному завданні до нього мало би місце за умови досягнення мети договору з виконанням всього Переліку робіт, а не лише його частини, натомість в матеріалах справи міститься докази того, що у період використання третьою особою науково-технічної продукції інжинірингу у період листопад-грудень 2024 року роботи по введенню в експлуатацію відповідного обладнання продовжувались, а не були завершені.
Суд першої інстанції критично оцінив представлені суду Акт № 1 та Акт № 2 від 03.02.2025, складені тільки позивачем та третьою особою, як доказ розміру понесених збитків, оскільки вказані документи містять виключно порівняння заявлених числових показників у Технічному завданні з показниками в розрахунках, які не містять будь-яких посилань на джерело їх походження та відзначив, що про неповний обсяг вихідних даних для визначення показників виходу біоетанолу та показників перевитрат також вказано й у копії відповіді ДНУ «УкрНДІспиртбіопрод» № 06-01/246 від 13.10.2025, яка міститься в матеріалах справи.
З огляду на те, що судом першої інстанції встановлена відсутність правових підстав покладення на відповідача обов`язку сплати суми збитків у розмірі 13 293 650,86 грн., суд виснував, що підстави для стягнення з відповідача 3 % річних відсутні та відмовив у задоволенні вказаних позовних вимог.
Крім того, суд першої інстанції, врахувавши, що у межах розгляду цієї справи судом були вжиті заходи забезпечення позову, про що була постановлена ухвала суду від 22.08.2025 та, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, скасував вжиті заходи забезпечення позову.

Не погоджуючись із вказаним рішенням, 13.04.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «ФРУТ ПРО» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2026 у справі № 910/9901/25 скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог.
У апеляційній скарзі апелянт зазначив про те, що оскаржуване рішення прийняте з порушенням норм матеріального права та процесуального права, є необґрунтованим, оскільки ухвалене за неповного з`ясуванням судом дійсних обставин справи, без належного дослідження наявних у матеріалах доказів.
У обґрунтування вимог апеляційної скарги апелянт послався на те, що:
- недоліки виконаних відповідачем робіт підтверджуються Аналітичним звітом отриманим позивачем 13.04.2026, підготованого за результатами комплексного технічного дослідження щодо розробленої проєктної технічної і технологічної документації, монтажу та експлуатації технологічної лінії з виробництва біоетанолу та/або денатурованого етилового спирту номінальною потужністю 100- 120 м./добу, розташованої на підприємстві Замовника за адресою: Львівська область, Львівський район, м. Городок, вул. Артищівська, буд. 9Б, корпус 1;
- відповідач не дотримався кінцевого терміну завершення виконання робіт. Так, з урахуванням того, що позивачем повністю оплачено роботи з етапів 1-2, були відсутні перешкоди для виконання відповідачем робіт із етапу 3. Тобто, не пізніше 01.07.2024 відповідач мав би приступити до виконання 3 етапу та завершити їх не пізніше листопада 2024 року. При цьому збитки позивачем були понесені у період з листопада 2024 року по січень 2025 року включно (коли лінія з виробництва біоетанолу була введена в експлуатацію, а технічні показники вже мали бути досягнуті за наслідками здійсненого авторського нагляду);
- оскільки, сам відповідач у листуванні з позивачем зазначив, що лише після відповідних розрахунків буде завершений етап 3, а відтак, саме відповідач відмовився продовжувати виконання робіт без проведення відповідних розрахунків (що суперечить умовам спірного договору, згідно з якими розрахунки за етап 3 здійснюються після виконання виконавцем виконаних робіт);
- надана відповідачем відповідь Державної наукової установи «Український науково-дослідний інститут спирту і біотехнології продовольчих продуктів» № 06-01/246 від 13.10.2025, не є належним доказом у справі № 910/9901/25 та не може бути врахована судом, оскільки вона не є висновком експертів та не відповідає ч. 1 ст. 101 ГПК України, позаяк не містить підтвердження про обізнаність із змістом закону щодо кримінальної відповідальності за завідомо неправдивий висновок. Більше того, предметом висновку є питання права;
- суд першої інстанції помилково пов`язав можливість притягнення відповідача до відповідальності виключно з фактом завершення усіх етапів робіт за договором, зокрема Етапу 3. Такий підхід є помилковим та не відповідає змісту договірних зобов`язань сторін. Водночас завершення чи незавершення окремих етапів робіт не є визначальним для встановлення факту порушення, оскільки відповідальність виконавця пов`язана саме з досягненням результату, встановленого договором. Суд першої інстанції фактично підмінив критерій належного виконання договору (досягнення результату) формальним критерієм завершення етапу робіт (виконання робіт за договором), що призвело до неправильного вирішення спору. Разом з тим, зазначене не є підставою для відмови в позові у вказаній частині, оскільки такий факт не спростовує наявності виявлених порушень на суму завданих збитків. Оскільки, навіть за наявності, одночасно, невиконаних та неякісно виконаних робіт, є правові підстави для відшкодування збитків за таким Договором;
- протоколи авторського нагляду № № 5-8, які були подані відповідачем та містяться в матеріалах справи не є доказами в розумінні ст. ст. 73, 76-78 ГПК України та фактично не підлягають дослідженню в межах даного спору.
В тексті апеляційної скарги заявником викладено клопотання про поновлення строку для подання доказів та їх приєднання до матеріалів справи, а до апеляційної скарги додані копії листів третьої особи (без дати та без номера - примітка суду), листа позивача № 04/03 від 04.03.2026 та аналітичного звіту, складеного ТОВ «Інститут гірничо-хімічної промисловості».
Згідно з протоколом автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 14.04.2026 справа № 910/9901/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Спаських Н.М., Горбасенко П.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2026:
- апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРУТ ПРО» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2026 у справі № 910/9901/25 залишено без руху на підставі ст. 174, ч. 2 ст. 260 ГПК України;
- надано Товариству з обмеженою відповідальністю «ФРУТ ПРО» строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надання доказів сплати судового збору в сумі 243 219,17 грн.;
- попереджено Товариство з обмеженою відповідальністю «ФРУТ ПРО», що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків, дана апеляційна скарга буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню скаржнику.
На виконання вимог вищезазначеної ухвали, скаржник 30.04.2026 подав заяву про усунення недоліків, в додатках до вказаної заяви міститься платіжна інструкція від 30.04.2026 про сплату 243 219,18 грн., в призначенні платежу вказано: «Судовий збір, за апеляційною скаргою ТОВ ФРУТ ПРО на рішення від 05.02.2026 у справі № 910/9901/25, ПАГС».
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 04.05.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРУТ ПРО» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2026 у справі № 910/9901/25, розгляд справи ухвалено здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, справу № 910/9901/25 призначено до розгляду на 09.06.2026 о 10 год. 00 хв., витребувано з Господарського суду міста Києва матеріали справи № 910/9901/25.

Окрім цього, не погоджуючись із вказаним рішенням, 13.04.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСТНОЛ» звернулось до Північного апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, у якій просить рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2026 у справі № 910/9901/25 скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення позовних вимог в повному обсязі.
В апеляційній скарзі апелянт послався на те, що оскаржуване рішення ухвалено з порушенням норм матеріального та процесуального права, без повного з`ясування всіх обставин справи. Доводи апеляційної скарги третьої особи аналогічні доводам апеляційної скарги позивача.
Крім того третя особа зазначила, що 05.02.2026 його представник адвокат Черепов Д.В. з`явився до суду першої інстанції та підтримав подане клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження для надання пояснень по справі в порядку ст. 168 ГПК України та доказів, однак судом у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено.
В тексті апеляційної скарги заявником викладено клопотання про поновлення строку для подання доказів, а саме аналітичного звіту, складеного 13.04.2026 ТОВ «Інститут гірничо-хімічної промисловості».
Згідно з протоколом передачі судової справи (апеляційної скарги, заяви, картки додаткових матеріалів) раніше визначеному головуючому судді (судді-доповідачу) (складу суду) від 14.04.2026 апеляційна скарга Товариства з обмеженою відповідальністю "ВЕСТНОЛ" на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2026 у справі № 910/9901/25 передана на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя (суддя-доповідач) Яценко О.В., судді Спаських Н.М., Горбасенко П.В.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТНОЛ» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2026 у справі № 910/9901/25 залишено без руху на підставі ст. 174, ч. 2 ст. 260 ГПК України, надано Товариству з обмеженою відповідальністю «ВЕСТНОЛ» строк десять днів з дня отримання копії даної ухвали для усунення недоліків апеляційної скарги, а саме: надання доказів сплати судового збору в сумі 243 219,17 грн., попереджено Товариство з обмеженою відповідальністю «ВЕСТНОЛ», що у випадку неусунення у встановлений термін недоліків, дана апеляційна скарга буде вважатися неподаною та підлягатиме поверненню скаржнику.
На виконання вимог вищезазначеної ухвали, скаржник 30.04.2026 подав заяву про усунення недоліків, в додатках до вказаної заяви міститься платіжна інструкція від 10.04.2026 про сплату 243 219,18 грн., в призначенні платежу вказано: «Судовий збір, за апеляційною скаргою ТОВ «ВЕСТНОЛ» на рішення від 05.02.2026 у справі № 910/9901/25».
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 20.04.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТНОЛ» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2026 у справі № 910/9901/25, ухвалено розгляд справи здійснювати у судовому засіданні з повідомленням учасників справи, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТНОЛ» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРУТ ПРО» об`єднані в одне провадження для спільного розгляду у справі № 910/9901/25, справу № 910/9901/25 призначено до розгляду на 09.06.2026 о 10:00 год. 

09.06.2026 до суду від позивача надійшло клопотання про відкладення судового засідання, в якому позивач, з посиланням на погане самопочуття свого представника, просить відкласти судове засідання у справі № 910/9901/25, призначене на 09.06.2026 о 10:00 год. на інші дату та час.
Також, 09.06.2026 до суду від третьої особи надійшло клопотання про відкладення (перенесення) розгляду справи (підготовчого засідання) та продовження строку проведення підготовчого провадження, в якому заявник, з посиланням на участь свого представника у слідчих діях, які відбуваються у його клієнта, просить відкласти розгляд апеляційної скарги третьої особи на іншу дату.

Порадившись на місці, колегія суддів не знайшла підстав для задоволення поданих позивачем та третьою особою клопотань про відкладення та відхилила їх з огляду на наступне.
За приписами ч. 11 ст. 270 ГПК України, яка встановлює порядок розгляду апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції відкладає розгляд справи в разі неявки у судове засідання учасника справи, стосовно якого немає відомостей щодо його повідомлення про дату, час і місце судового засідання, або за його клопотанням, коли повідомлені ним причини неявки будуть визнані судом поважними.
Колегія суддів зауважує, що відкладення розгляду справи є правом та прерогативою суду, основною передумовою для якого є не відсутність у судовому засіданні представників учасників справи, а неможливість вирішення справи у відповідному судовому засіданні.
Відтак, колегія суддів в цьому випадку не визнає поважними причини неявки у судове засідання 09.06.2026 у цій справі уповноважених представників позивача та третьої особи та зауважує позивачу та третій особі на тому, що за приписами ч. 3 ст. 256 ГПК України юридична особа бере участь у справі через свого керівника або члена виконавчого органу, уповноваженого діяти від її імені відповідно до закону, статуту, положення (самопредставництво юридичної особи), а відтак, представниками позивача та третьої особи є їх керівники, доказів неможливості взяти участь в судовому засіданні яких суду не надано.
Окрім того, відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 129 Конституції України однією із засад здійснення судочинства встановлено розумні строки розгляду справи судом.
Пунктом 1 статті 6 Конвенції про захист прав і основоположних свобод, учасником якої є Україна, встановлено, що кожен має право на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку незалежним і безстороннім судом, встановленим законом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру або встановить обґрунтованість будь-якого висунутого проти нього кримінального обвинувачення.
Порушення права на розгляд справи упродовж розумного строку було неодноразово предметом розгляду Європейським судом з прав людини у справах проти України.
Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінку сторін, предмет спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 згаданої Конвенції (рішення ЄСПЛ від 08.11.2005 у справі «Смірнова проти України», рішення ЄСПЛ від 27.04.2000 у справі «Фрідлендер проти Франції»). Роль національних судів полягає у швидкому та ефективному розгляді справ (рішення ЄСПЛ від 30.11.2006 у справі «Красношапка проти України»).
З огляду на викладене, колегія суддів вважає за можливе розглядати апеляційну скаргу в судовому засіданні 09.06.2026 за відсутності уповноважених представників позивача та третьої особи. Відсутність представників позивача та третьої особи в цьому випадку не перешкоджає розгляду апеляційної скарги та не повинна заважати здійсненню правосуддя, оскільки процесуальні позиції вказаних учасників судового процесу викладено у апеляційних скаргах, а участь представників в судовому засіданні не була визнана обов`язковою.
Близька за змістом правова позиції щодо відсутності підстав для задоволення клопотання учасника справи про відкладення розгляду справи викладена у постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного господарського суду від 19.07.2022 у справі № 910/11818/18.

Щодо наданих позивачем та третьою особою додаткових доказів, колегія суддів зазначає про таке.
При дослідженні таких доказів колегією суддів встановлено, що фактично позивач та третя особа просять долучити до матеріалів справи Аналітичний звіт, складений 13.04.2026 ТОВ «Інститут гірничо-хімічної промисловості», а надані позивачем копії листів третьої особи (без дати та без номера - примітка суду) та позивача № 04/03 від 04.03.2026 подані на підтвердження обставин проведення такого дослідження. 
Враховуючи, що позивач та третя особа додали цей документальний доказ під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспорюваного рішення таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядженні не мав.
Відповідно до ч. 1 ст. 43 ГПК України учасники судового процесу та їх представники повинні добросовісно користуватися процесуальними правами; зловживання процесуальними правами не допускається.
Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).
У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.
У обґрунтування наявності поважних причин для неподання до суду першої інстанції копії Аналітичного звіту, складеного 13.04.2026 ТОВ «Інститут гірничо-хімічної промисловості», позивач та третя особа фактично послались на те, що:
- у позовній заяві позивачем зазначено, що ним здійснюються відповідні заходи щодо можливого проведення експертизи щодо предмета спору та отримання висновку експерта, проте враховуючи, що позивач передав спірну науково-технічну продукцію третій особі не вбачалось за можливе провести експертизу у встановлений строк та отримати висновок експерта до закінчення підготовчого провадження;
- після судового засідання, яке відбулось 28.01.2026 виникла об`єктивна необхідність отримання додаткових доказів, які потребують спеціальних знань, оскільки представник відповідача Циганков П. як уповноважена особа та особа, яка має відомості щодо технічних особливостей правовідносин, що виникли стосовно спірного договору, під час зазначеного вище судового засідання повідомив, що відповідач належним чином виконав свої зобов`язання за договором, надав свою версію обставин щодо періоду експлуатації лінії з виробництва біоетанолу в період з листопада 2024 року до січня 2025 року, зокрема, що всі етапи робіт щодо проектування та авторського нагляду були виконанні належним чином. Зазначені пояснення, надані особою, яка володіє спеціальними технічними знаннями, істотно змінили характер спірних правовідносин та потребували їх перевірки із залученням спеціалістів та застосуванням спеціальних знань у сфері технології виробництва біоетанолу;
- виникла ситуація, згідно з якою у матеріалах справи по технічній частині виконаних робіт фактично були наявні лише пояснення Циганкова П., який створював відповідну науково-технічну продукцію від імені відповідача та відповідь ДНУ «УкрНДІспиртбіопрод» № 06-01/246 від 13.10.2025 року, також підготована на замовлення відповідача;
- таким чином, саме з 28.01.2026 у справі вперше виникла необхідність підтвердження технічних обставин із застосуванням спеціальних знань;
- 05.02.2026 представник третьої особи адвокат Черепов Д.В. з`явився до суду першої інстанції та підтримав подане клопотання про повернення до стадії підготовчого провадження для надання пояснень по справі в порядку ст. 168 ГПК України та доказів, однак судом у задоволенні вказаного клопотання було відмовлено, чим фактично позбавлено позивача та третю особу можливості подати відповідні докази та ініціювати проведення експертизи у межах розгляду справи судом першої інстанції;
- вказаний аналітичний звіт був сформований лише 13.04.2026, а тому фактично не міг бути поданий до суду першої інстанції; аналітичний звіт складений спеціалістами, які мають спеціальні знання та фактично стосується предмета доказування надаючи відповіді на ряд обставин, що не були досліджені судом першої інстанції в тому числі, причин виникнення перевитрат, внаслідок яких виникли збитки; аналітичний звіт фактично дозволить виконати завдання передбаченого господарсько процесуальним законодавством, а саме, повно та всебічно з`ясувати всі обставини справи.
Колегія суддів зауважує на тому, що така обставина, як відсутність існування доказів на момент прийняття рішення суду першої інстанції, взагалі виключає можливість прийняття судом апеляційної інстанції додаткових доказів у порядку статті 269 ГПК України незалежно від причин неподання таких доказів. Навпаки, саме допущення такої можливості судом апеляційної інстанції матиме наслідком порушення вищенаведених норм процесуального права, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність правозастосування, а отже системність та послідовність у діяльності відповідних органів, насамперед судів.
Правова позиція з цього питання викладена у постановах Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 25.04.2018 у справі №911/3250/16, від 06.02.2019 у справі №916/3130/17, від 26.02.2019 у справі №913/632/17 від 06.03.2019 у справі №916/4692/15 та від 11.09.2019 у справі № 922/393/18.
Також колегія суддів зазначає про те, що матеріалами справи підтверджено, що відзив на позов, у якому відповідач виклав правову позицію щодо спору, ним було подано 08.09.2025, а відтак саме з вказаної дати як відповідач, так і третя особа мали можливість бути обізнаним з правовою позицією відповідача у справі та, відповідно, надати докази на спростування вказаної позиції, проте такою можливістю не скористались.
Колегія суддів зауважує позивачу та третій особі на тому, що підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від учасників судового процесу.
Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.
Відповідно до ст. 124, п. п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 ГПК України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює одному з учасників судового процесу більш сприятливі, аніж іншим умови в розгляді конкретної справи.
При цьому колегія суддів звертається до висновку щодо застосування приписів ст.ст. 80, 269 ГПК України, який викладено Верховним Судом, зокрема, у постановах від 06.02.2019 у справі № 916/3130/17, від 18.06.2020 у справі № 909/965/16, від 26.02.2019 у справі № 913/632/17 згідно з яким єдиний винятковий випадок, коли можливим є прийняття судом, у тому числі апеляційної інстанції, доказів з порушеннями встановленого процесуальним законом порядку, - це наявність об`єктивних обставин, які унеможливлюють своєчасне вчинення такої процесуальної дії з причин, що не залежали від нього, тягар доведення яких покладений на учасника справи (у даному разі - апелянта).
За імперативним приписом ч. 4 ст. 13 ГПК України кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних, зокрема, з невчиненням нею процесуальних дій.
Принцип рівності сторін у процесі у розумінні «справедливого балансу» між сторонами вимагає, щоб кожній стороні надавалася розумна можливість представити справу в таких умовах, які не ставлять цю сторону у суттєво невигідне становище відносно другої сторони.
Прийняття судом апеляційної інстанції додатково поданих доказів без урахування наведених вище критеріїв у вирішенні питання про прийняття судом апеляційної інстанції таких доказів матиме наслідком порушення приписів статті 269 ГПК України, а також принципу правової визначеності, ключовим елементом якого є однозначність та передбачуваність.
Також слід зауважити на правовій позиції, яка викладена у постанові Верховного Суду від 12.10.2023 у справі № 499/895/19, у якій судом касаційної інстанції зауважено на тому, що сторони мають усвідомлювати, що інститути апеляційного та касаційного перегляду впроваджені для усунення можливих помилок судового розгляду справ у першій інстанції, а не для усунення помилок сторони, допущених нею під час розгляду справи судом першої інстанції, у формулюванні стороною своїх позовних вимог, аргументів та формуванні їх доказової бази. Це відповідає і практиці ЄСПЛ, яка є джерелом права відповідно до Закону України від 23.02.2006 3477-IV «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини». Наприклад, ЄСПЛ у своєму рішенні від 03.04.2008 у справі «Пономарьов проти України» (Ponomaryov v. Ukraine, заява № 3236/03, пункт 40) зазначив, що повноваження вищих судових органів стосовно перегляду мають реалізовуватись для виправлення судових помилок та недоліків судочинства, але не для здійснення нового судового розгляду.
За таких обставин, колегія суддів відхиляє клопотання позивача та третьої особи, а розгляд апеляційної скарги здійснюється без урахування копії Аналітичного звіту, складеного 13.04.2026 ТОВ «Інститут гірничо-хімічної промисловості».

Станом на 09.06.2026 до Північного апеляційного господарського суду відзивів на апеляційну скаргу, інших клопотань від учасників справи не надходило.
Позивач та третя особа представників в судове засідання не направили.
Враховуючи належне повідомлення всіх учасників про час і місце судового розгляду апеляційної скарги, а також те, що явка представників учасників в судове засідання не визнана обов`язковою, колегія суддів дійшла висновку про розгляд апеляційної скарги у відсутність представників позивача та третьої особи за наявними матеріалами апеляційного провадження.
Під час розгляду справи представники відповідача проти задоволення апеляційної скарги заперечили, просили залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін.
Згідно із ст.269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи у апеляційній інстанції, обговоривши доводи апеляційних скарг та відзивів, заслухавши пояснення представників відповідача, дослідивши матеріали справи, проаналізувавши на підставі фактичних обставин справи застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права при прийнятті оскаржуваного судового рішення, дійшла до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, а оскаржуване рішення суду першої інстанції зміні чи скасуванню, з наступних підстав.

05.06.2023 між Товариством з обмеженою відповідальністю «АГРОТЕХНОЛОДЖІ», як Виконавцем, та Товариством з обмеженою відповідальністю «ФРУТ ПРО», як Замовником, укладений договір інжинірингу № 05/06-23 на створення (передачу) науково-технологічної продукції (далі - договір) (а.с. 13-15 т. 1).
Відповідно до пункту 1.1. договору Замовник доручає (приймає), а Виконавець створює (передає) науково-технічну продукцію інжинірингу: «Роботи з технологічного проектування та авторського нагляду будівництва та введення в експлуатацію технологічної лінії виробництва біоетанолу та/або спирту етилового денатурованого номінальною потужністю 100...120 м3/добу».
Згідно з пунктом 1.2. договору наукові, технічні, економічні та інші вимоги до науково-технічної продукції, що є предметом договору викладені в Технічному завданні (технічних вимогах) на виконання НДР, що є невід`ємною частиною цього договору (Додаток 3).
Відповідно до пункт 1.3. договору кінцевий термін завершення виконання робіт за договором: не пізніше 5 грудня 2023 з урахуванням п. 2.5. цього договору.
Згідно з пунктом 1.4. договору безпосередній опис, зміст, вимоги до робіт і терміни виконання кожного етапу визначаються Календарним планом, що є невід`ємною частиною цього договору (Додаток 2).
Відповідно до пункту 1.6. Договору використання науково-технічної продукції здійснюється Замовником у сфері виробництва біоетанолу та/або спирту етилового денатурованого на підприємстві ТОВ «ФРУТ ПРО» за адресою: 81500, Львівська обл., Львівський р-н.,м. Городок вул. Артищівська., будинок 9. Замовник не обмежений жодним чином та не потребує згоди Виконавця та його підрядників на передачу в будь-який спосіб отриманої продукції за цим договором третім особам та її використання її третіми особами для їх цілей так і самим Замовником в будь-якому іншому місці.
Технічним завданням (Додаток № 3 до договору) (а.с. 18-20 т. 1) встановлено виробничі показники, що мають бути досягнуті по закінченню виконанню робіт цього договору:
- виробництво біоетанолу та/або спирту етилового денатурованого на добу - 100…120 м3;
- витрата пари на ділянці, «браго-ректифікаційна установка та зневоднення» 1,6…1,7 кг/л біоетанолу та/або спирту етилового денатурованого;
- витрата електроенергії на ділянці «помелу, приготування замісу, гідроферментативної обробки», «браго-ректифікаційна установка та зневоднення» не більше 300 Вт*г/л біоетанолу та/або спирту етилового денатурованого;
- вміст води в біоетанолі не більше 0,2%;
- витрата кукурудзи на 1 л біоетанолу та/або спирту етилового денатурованого не більше 2,5 кг.
Відповідно до Календарного плану (Додатку № 2 до договору) (а.с. 16зворот-17 т. 1): 
Етап 1 - Зміст робіт -Табл. 1., п.п. 1-8 - Виконавець - Агротехнолоджі - Вартість робіт по етапу - Оплата за перший та другий етапи робіт здійснюється Замовником згідно виставленим рахункам та Актам прийомки-здачі робіт двадцятьома п`ятьма авансовими платежами (загальна сума оплати кожного авансового платежу складає 13 200,00 Євро), кожного календарного тижня починаючи з 24-го тижня 2023р. закінчуючи 48-м тижнем (включно) 2023р., не пізніше четверга кожного тижня. Всього за перший та другий етапи робіт Замовник має оплатити Виконавцю 25х13 200,00 Євро = 330 000,00 Євро. - Строки виконання - Червень 2022р.- Серпень 2023 р. - Форма звітності - Технічна документація та результати у відповідності із змістом робіт етапу 1.
Етап 2.1. - Табл. 1., п. 9 - Агротехнолоджі - Серпень 2023р.- Жовтень 2023р. - Технічна документація та результати у відповідності із змістом робіт етапу 2.
Етап 2.2. - Табл. 1., п.п. 10-15 - Агротехнолоджі - Серпень 2023р.- Жовтень 2023р. - Технічна документація та результати у відповідності із змістом робіт етапу 2.
Етап 3 - Табл. 1., п.п. 16-18 - Агротехнолоджі - Оплата за третій етап робіт здійснюється Замовником після закінчення робот по третьому етапу та підписання сторонами відповідних Актів. Всього за третій етап робіт Замовник має оплатити Виконавцю 70 000,00 Євро. - Листопад 2023р.- Грудень 2023 р. - Технічна документація та результати у відповідності із змістом робіт етапу 3.
Згідно з пунктом 1.7. договору Виконавець гарантує, що внаслідок виконання ним своїх зобов`язань за даним договором, Замовник досягне техніко-економічних (виробничих) показників, які передбачені в Технічному завданні до договору.
Відповідно до пункту 2.1. договору за виконану Виконавцем і прийняту Замовником науково-технічну продукцію інжинірингу згідно з цим договором Замовник сплачує Виконавцеві договірну ціну в розмірі 15 738 400 грн з ПДВ, що є еквівалентом 400 000,00 (чотириста тисяч) Євро згідно офіційного курсу НБУ на дату укладення даного договору. Оплата договірної ціни здійснюється Замовником згідно умов цього договору та частинами у відповідності до Календарного плану договірної ціни (Додаток 2 до договору).
Згідно з пунктом 2.4. договору оплата за перший та другий етапи робіт здійснюється Замовником згідно виставленим рахункам та Актам прийому-здачі робіт двадцятьома п`ятьма авансовими платежами (загальна сума оплати кожного авансового платежу складає 13 200,00 Євро), кожного календарного тижня починаючи з 24-го тижня 2023 р. закінчуючи 48-м тижнем (включно) 2023 р., не пізніше четверга кожного тижня. Всього за перший та другий етапи робіт Замовник має оплатити Виконавцю 25х13 200,00 Євро = 330 000 ,00 Євро. Оплата за третій етап робіт здійснюється Замовником після закінчення робіт по третьому етапу та підписання сторонами відповідних Актів. Всього за третій етап робіт Замовник має оплатити Виконавцю 70 000,00 Євро.
Відповідно до пункту 2.5. договору перебіг строку виконання робіт за цим договором та першим етапом календарного плану починається з наступного дня після надходження на розрахунковий рахунок Виконавця авансового платежу за договором (13 200,00 Євро), але не раніше строку, визначеного Календарним планом.
Згідно з пунктом 4.1. договору за невиконання або неналежне виконання зобов`язань за цим договором Виконавець і Замовник несуть відповідальність згідно з чинним законодавством.
Відповідно до пункту 5.2.5. договору сторони погодилися, що з моменту передачі Виконавцем кожного з етапів робіт вважається, що від Виконавця до Замовника на безоплатній та безвідкличній основі переходять всі майнові права на результати таких робіт у будь-якій формі та щодо будь-яких носіїв включно зі всіма складовими частинами робіт, які надають право Замовнику зокрема, але не виключно, використовувати результати робіт в будь-якій формі та спосіб у своїй господарській діяльності за призначенням, а саме, для виробництва біоетанолу та/або спирту етилового денатурованого, створення виробничих ліній по виробництву продукції, підвищення продуктивності виробництва, а також щодо внесення змін до результатів робіт за власним бажанням тощо. У випадку відчуження чи переходу прав (в тому числі і користування на умовах оренди, позички тощо) на виробничі лінії, приміщення, в яких такі лінії розташовані, в яких реалізовані результати робіт за цим договором, та/або на самі результати робіт в будь-який спосіб від Замовника до третіх осіб, до такого нового власника автоматично переходять всі майнові права на роботи та їх використання в приміщеннях та обладнаннях, виробничих лініях, включно з всіма складовими частинами.
Позивач зазначив, що між Замовником та Виконавцем за період з 22.06.2023 по 30.06.2024 було підписано Акти надання послуг на загальну суму 13 612 532,40 грн., що фактично підтверджує надання Виконавцем послуг/робіт за етапами 1 та 2, тобто робіт, передбачених пунктами 1-15 Переліку робіт (Додаток № 2 до Договору) та прийняття таких послуг/робіт зі сторони Замовника.
Як стверджує позивач, він відповідно до положень пункту 2.4. договору у період з 14.06.2023 по 27.12.2024 здійснив оплату на загальну суму 14 851 164,40 грн., що перевищує суму підтверджену підписаними Актами на 1 238 632,00 грн., здійснивши таким чином передплату за виконання робіт по етапу 3 на вказану суму.
22.05.2024 між третьою особою, як Орендодавцем, та позивачем, як орендарем був укладений договір оренди № 220524-11 (далі - договір оренди) (а.с. 138-139 т. 1), відповідно до пункту 1.1. якого Орендодавець зобов`язується передати Орендареві у строкове платне користування нерухоме майно (а саме: виробничо-складська будівля. Буферний силос для зерна (приміщення № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 6 (площа - 1 891,80 м2) та бродільні ємності (площа 360 м2), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2940001146060; цех переробки овочів і фруктів та виробництва пектину приміщення № 10 (1 поверх, площа 700,8 м2), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 240031246060, що розташовані за адресою 81500, Львівська область, місто Городок, вул. Артищівська, будинок, 9 Б, корпус 1, на земельній ділянці кадастровий номер: 4620910100:02:000:0049), а Орендар зобов`язується прийняти вказане майно та сплачувати Орендодавцеві орендну плату.
До договору оренди № 220524-1 Орендарем та Орендодавцем було підписано Додаток № 1 (а.с. 140 т. 1), відповідно до пункту 1.1. якого - в зв`язку з тим, що згідно договору оренди № 220524-1 від 22.05.2024 Орендарю передається в користування нерухоме майно для розміщення в ньому виробництва з виготовлення біоетанолу та/або спирту етилового денатурованого, Сторони погодили, що разом з об`єктом оренди Орендодавець передає в користування Орендарю науково-технічну продукцію інжинірингу: «Роботи з технологічного проектування та авторського нагляду будівництва та введення в експлуатацію технологічної лінії виробництва біоетанолу та/або спирту етилового денатурованого номінальною потужністю 100...120 м3/добу» для виробничої діяльності Орендаря з виробництва біоетанолу або спирту етилового денатурованого.
Відповідно до пункту 1.2. Додатку № 1 до Договору оренди встановлено, що орендодавець гарантує, що науково-технічна продукція забезпечує виробництво біоетанолу та/або спирту етилового денатурованого з наступними виробничими показниками:
? виробництво біоетанолу та/або спирту етилового денатурованого на добу - 100…120 м3.
? витрата пари на ділянці, "браго-ректифікаційна установка та зневоднення" 1,6…1,7 кг/л біоетанолу та/або спирту етилового денатурованого.
? витрата електроенергії на ділянці «помелу, приготування замісу, гідроферментативної обробки», «браго-ректифікаційна установка та зневоднення» не більше 300 Вт*г/л біоетанолу та/або спирту етилового денатурованого.
? вміст води в біоетанолі не більше 0,2%.
? витрата кукурудзи на 1 л біоетанолу та/або спирту етилового денатурованого не більше 2,5 кг.
Згідно з пунктом 1.4. додатку № 1 до договору оренди орендодавець несе відповідальність за своєчасність передачі науково-технічної продукції Орендарю та її відповідність вимогам, визначеним у пункті 1.2. цього додатку.
Відповідно до пункту 1.4.2. додатку № 1 до договору оренди у випадку невідповідності науково-технічної продукції вимогам, визначеним пункту 1.2. цього додатку, що призвело до виникнення збитків у Орендаря, Орендодавець зобов`язується відшкодувати збитки Орендарю у повному розмірі та сплатити штраф у розмірі 30 тридцяти розмірів орендної плати, визначеною пунктом 4.2 договору.
22.05.2025 позивач та третя особа склали та підписали відповідний акт приймання-передачі (а.с. 137 т. 1).
20.01.2025 третя особа звернулась до позивача із претензією щодо понесення збитків у розмірі 13 444 230,00 грн. у зв`язку з додатковими витратами пару та втратою біоетанолу в інших продуктах при перегонці бражки на браго-ректифікаційній колоні (а.с. 145-146 т. 1).
21.01.2025 позивачем на вказану вище претензію було скеровано відповідь вих.№ 10/1 від 21.01.2025 (а.с. 147 т. 1), в якій позивач повідомило третю особу про скерування претензії відповідачу, оскільки, за твердженнями позивача, причиною збитків третьої особи є неналежне виконання відповідачем своїх обов`язків за договором. 
Позивач звернувся до відповідача з претензією вих.№ 10 від 21.01.2025 (а.с. 149-150 т. 1), в якій вимагало відшкодувати збитки в розмірі 13 444 230,00 грн. завдані позивачу неналежним виконанням зобов`язань за договором інжинірингу № 05/06-23 на створення (передачу) науково-технічної продукції від 05.06.2023.
03.02.2025 за результатами роботи спільної комісії позивача та третьої особи на підставі виробничих звітів було проведено відповідні розрахунки витрат та складено Акти № 1 та № 2(а.с. 153-154 т. 1), відповідно до яких комісією зафіксовано реально понесені перевитрати третьої особи за період листопад 2024 - січень 2025 включно по парі на загальну суму у розмірі 9 929 135, 89 грн., по кукурудзі на загальну суму у розмірі 15 864 514, 96 грн. 
03.02.2025 третя особа звернулась до позивача з претензією вих.№ 1/2 (а.с. 157-158 т. 1) про стягнення збитків в розмірі 25 793 650,86 грн., з яких 9 929 135,89 грн. - фактичні перевитрати пари на ділянці «браго-ретифікаційна установка та зневоднення» на 1 літр біоетанолу та 15 864 514,96 грн. фактичні перевитрати кукурудзи на 1 літр біоетанолу.
Позивач 04.04.2025 скерував третій особі відповідь на претензію (а.с. 159 т. 1), в якій зазначив, що заявлені збитки підтверджені Актами комісії від 03.02.2025, що були складені спільно із орендарем, а також що позивач погоджується та визнає збитки у повному обсязі.
Позивач зазначає, що на виконання своїх зобов`язань по відшкодуванню третій особі збитків він:
- відступив на користь третьої особи право вимоги по відшкодуванню збитків, завданих третій особі у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договору інжинірингу на створення (передачу) науково-технічної продукції № 05/06-23 від 05.06.2023 в частині, а саме в розмірі 10 000 000,00 грн. (договір відступлення права вимоги від 20.03.2025 (а.с. 160 т. 1);
- відступив на користь третьої особи право вимоги по відшкодуванню збитків, завданих третій особі у зв`язку з неналежним виконанням відповідачем договору інжинірингу на створення (передачу) науково-технічної продукції № 05/06-23 від 05.06.2023 в частині, а саме в розмірі 2 500 000,00 грн. (договір відступлення права вимоги від 30.05.2025 (а.с. 161 т. 1);
- здійснив виплату суми збитків у розмірі 13 293 650,86 грн. шляхом перерахунку цієї суми на рахунок третьої особи у період з 10.06.2025 по 23.06.2025, на підтвердження чого до матеріалів справи долучені відповідні платіжні інструкції (а.с. 163-166 т. 1).
З огляду на вказані обставини позивач звернувся до суду з цим позовом у якому просить стягнути з відповідача 13 512 176,63 грн., з яких: 13 293 650,86 грн. збитки та 218 525,77 грн. 3 % річних.
Правові позиції сторін детально викладені вище.
Суд першої інстанції у задоволенні позовних вимог відмовив, що колегія суддів вважає вірним, з огляду на таке.
Відповідно до статті 55 Конституції України права і свободи людини і громадянина захищаються судом. Кожен має право будь-якими не забороненими законом засобами захищати свої права і свободи від порушень і протиправних посягань.
Відповідно до статті 15 Цивільного кодексу України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Згідно із частинами першою-третьою статті 11 Цивільного кодексу України цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що не передбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. Підставами виникнення цивільних прав та обов`язків, зокрема, є договори та інші правочини; завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі. Цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства.
За загальними положеннями статті 22 Цивільного кодексу України збитками є: 1) втрати, яких особа зазнала у зв`язку зі знищенням або пошкодженням речі, а також витрати, які особа зробила або мусить зробити для відновлення свого порушеного права (реальні збитки); 2) доходи, які особа могла б реально одержати за звичайних обставин, якби її право не було порушене (упущена вигода).
До складу збитків включаються: вартість втраченого, пошкодженого або знищеного майна, визначена відповідно до вимог законодавства; додаткові витрати (штрафні санкції, сплачені іншим суб`єктам, вартість додаткових робіт, додатково витрачених матеріалів тощо), понесені стороною, яка зазнала збитків внаслідок порушення зобов`язання другою стороною; неодержаний прибуток (втрачена вигода), на який сторона, яка зазнала збитків, мала право розраховувати у разі належного виконання зобов`язання другою стороною; матеріальна компенсація моральної шкоди у випадках, передбачених законом (стаття 225 Господарського кодексу України).
Для застосування такого заходу відповідальності, як стягнення збитків потрібна наявність усіх елементів складу господарського правопорушення: порушення зобов`язання; збитки; причинний зв`язок між порушенням зобов`язання та збитками; вина.
Відсутність хоча б одного із вказаних елементів, що утворюють склад правопорушення, не дає підстави кваліфікувати поведінку боржника як правопорушення та, відповідно, не може бути підставою застосування відповідальності за порушення у сфері господарської діяльності.
Важливим елементом доказування наявності збитків є встановлення причинного зв`язку між протиправною поведінкою заподіювача та збитками потерпілої сторони. Причинний зв`язок між протиправною поведінкою і збитками є обов`язковою умовою відповідальності. Слід довести, що протиправна дія чи бездіяльність заподіювача є причиною, а збитки, які завдані особі, - наслідком такої протиправної поведінки. Протиправна поведінка особи тільки тоді є причиною збитків, коли вона прямо (безпосередньо) пов`язана зі збитками. Непрямий (опосередкований) зв`язок між протиправною поведінкою і збитками означає лише, що поведінка оцінюється за межами конкретного випадку, і, відповідно, за межами юридично значимого зв`язку.
Статтею 129 Конституції України встановлено, що основними засадами судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Згідно з частинами 1-3 статті 13 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Аналогічна норма міститься у частині 1 статті 74 Господарського процесуального кодексу України.
Як вказано вище, позивач звертається про стягнення реальних збитків, яких він зазнав внаслідок здійснення виплати суми збитків у розмірі 13 293 650,86 грн. на користь третьої особи, так як передав в оренду продукцію з недоліками, яка належала йому за договором інжинірингу на створення (передачу) науково-технічної продукції № 05/06-23 від 05.06.2023, який був неналежно виконаний відповідачем та не відповідав гарантованому відповідачем Технічному завданню.
Законом України «Про архітектурну діяльність» передбачено, що інжинірингова діяльність у сфері будівництва (інжиніринг) це діяльність з надання послуг інженерного та технічного характеру, до яких належать проведення попередніх техніко-економічних обґрунтувань і досліджень, експертизи проекту, розробка програм фінансування будівництва, організація виготовлення проектної документації, проведення конкурсів і торгів, укладання договорів підряду, координація діяльності всіх учасників будівництва, а також здійснення технічного нагляду за будівництвом об`єкта архітектури та консультації економічного, фінансового або іншого характеру.
З наведеного слідує, що правовідносини сторін, які виникають на підставі укладеного між позивачем та відповідачем договору інжинірингу № 05/06-23 на створення (передачу) науково-технологічної продукції, підлягають регулюванню приписами глави 62 Цивільного кодексу України.
За приписами статті 892 Цивільного кодексу України за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт підрядник (виконавець) зобов`язується провести за завданням замовника наукові дослідження, розробити зразок нового виробу та конструкторську документацію на нього, нову технологію тощо, а замовник зобов`язується прийняти виконану роботу та оплатити її. Договір може охоплювати весь цикл проведення наукових досліджень, розроблення та виготовлення зразків або його окремі етапи.
Відповідно до частини 1 статті 893 Цивільного кодексу України виконавець зобов`язаний провести наукові дослідження особисто, якщо інше не встановлено договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт.
Виконавець зобов`язаний передати, а замовник прийняти та оплатити повністю завершені науково-дослідні або дослідно-конструкторські та технологічні роботи. Договором можуть бути передбачені прийняття та оплата окремих етапів робіт або інший спосіб оплати (частина 1 статті 894 Цивільного кодексу України).
Виконавець за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт зобов`язаний: 1) виконати роботи відповідно до погодженої із замовником програми (техніко-економічних показників) або тематики і передати замовникові результат у строк, встановлений договором; 2) додержувати вимог, пов`язаних з охороною прав інтелектуальної власності; 3) утримуватися від публікації без згоди замовника науково-технічних результатів, одержаних при виконанні робіт; 4) вживати заходів для захисту одержаних при виконанні робіт результатів, що підлягають правовій охороні, та інформувати про це замовника; 5) своїми силами та за свій рахунок усувати допущені з його вини недоліки у технічній документації, які можуть спричинити відступи від техніко-економічних показників, передбачених у технічному завданні замовника або в договорі; 6) негайно інформувати замовника про виявлену неможливість одержати очікувані результати або недоцільність продовжувати роботу (стаття 897 Цивільного кодексу України).
Відповідно до статті 898 Цивільного кодексу України замовник за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт зобов`язаний: 1) видати виконавцеві технічне завдання та погодити з ним програму (техніко-економічні показники) або тематику робіт; 2) передати виконавцеві необхідну для виконання робіт інформацію; 3) прийняти виконані роботи та оплатити їх.
Як вказано вище, у договорі сторонами було погоджено поетапне виконання робіт за договором, зокрема в три Етапи.
У межах розгляду цієї справи обома сторонами засвідчений факт того, що Етап 3 за спірним договором не був виконаний відповідачем та відповідно не був оплачений позивачем.
Обставини, які визнаються учасниками справи, не підлягають доказуванню, якщо суд не має обґрунтованих підстав вважати їх недостовірними або визнаними у зв`язку з примусом. Обставини, які визнаються учасниками справи, можуть бути зазначені в заявах по суті справи, поясненнях учасників справи, їх представників (частина 1 статті 75 Господарського процесуального кодексу України).
Зобов`язання припиняється частково або у повному обсязі на підставах, встановлених договором або законом (частина 1 статті 598 Цивільного кодексу України). 
Досягнення результату за договором - це виконання зобов`язань, при якому виконавець передає замовнику передбачений договором кінцевий продукт.
Системно проаналізувавши наведене, суд першої інстанції дійшов вірного висновку про те, що відсутність в матеріалах справи доказів виконання сторонами Етапу 3 за спірним договором, свідчить про неможливість тверджень про досягнення кінцевого результату за договором інжинірингу, обумовленого Технічним завданням.
Такий висновок суду ґрунтується на тому, що матеріали справи не містять доказів виконання сторонами пунктів 16-18 Переліку робіт до Календарного плану, який є додатком до договору.
Разом з тим, у матеріалах справи наявні копії Протоколів авторського нагляду за введенням в експлуатацію технологічної лінії заводу Вестнол № 5 від 19.11.2024, № 6 від 21.11.2024, № 7 від 12.12.2024, № 8 від 17.12.2024 (а.с. 15-31 т. 2), складені представниками позивача та відповідача, в яких зазначено, що сторони ухвалили продовжити Виконавцю роботи по введенню в експлуатацію бродильного відділення для приготування ферментованого середовища та визнати роботу Виконавця такою, що відповідає умовам договору.
При цьому, позивач жодними доказами не спростував наведеного відповідачем аргументу про неможливість з 21.01.2025 виконання Етапу 3 (16-18 Переліку робіт) за договором через відключення позивачем доступу до даних об`єктивного контролю роботи установок «мнемосхеми» відповідачу. 
За приписами статті 896 Цивільного кодексу України замовник за договором на виконання науково-дослідних або дослідно-конструкторських та технологічних робіт має право використовувати передані йому результати робіт у межах і на умовах, встановлених договором. 
Матеріалами справи підтверджено, що відповідач передав третій особі згідно з договором оренди у строкове платне користування нерухоме майно (а саме: виробничо-складська будівля. Буферний силос для зерна (приміщення № 1, № 2, № 3, № 4, № 5, № 6 (площа - 1 891,80 м2) та бродільні ємності (площа 360 м2), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 2940001146060; цех переробки овочів і фруктів та виробництва пектину приміщення № 10 (1 поверх, площа 700,8 м2), реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна: 240031246060, що розташовані за адресою 81500, Львівська область, місто Городок, вул. Артищівська, будинок, 9 Б, корпус 1, на земельній ділянці кадастровий номер: 4620910100:02:000:0049) та разом з об`єктом оренди Орендодавець передав у користування Орендарю науково-технічну продукцію інжинірингу: «Роботи з технологічного проектування та авторського нагляду будівництва та введення в експлуатацію технологічної лінії виробництва біоетанолу та/або спирту етилового денатурованого номінальною потужністю 100...120 м3/добу» для виробничої діяльності Орендаря з виробництва біоетанолу або спирту етилового денатурованого (згідно з додатком до договору).
Водночас, беручи до уваги встановлену відсутність доказів виконання договору з виконанням всього Переліку робіт, суд першої інстанції цілком вірно визнав помилковими твердження позивача про те, що при використанні науково-технічної продукції інжинірингу: «Роботи з технологічного проектування та авторського нагляду будівництва та введення в експлуатацію технологічної лінії виробництва біоетанолу та/або спирту етилового денатурованого номінальною потужністю 100...120 м3/добу» третя особа мала розраховувати на отримання заявленого результату за Технічним завданням.
Тобто, гарантування позивачем третій особі за договором оренди, що науково-технічна продукція відповідає тим же виробничим показникам, що були гарантовані відповідачем договором інжинірингу та які визначені в Технічному завданні до нього мало би місце за умови досягнення мети договору з виконанням всього Переліку робіт, а не лише його частини, прое в матеріалах справи містяться докази того, що у період використання третьою особою науково-технічної продукції інжинірингу у період листопад-грудень 2024 року роботи по введенню в експлуатацію відповідного обладнання продовжувались, а не були завершені.
З огляду на вказане, суд першої інстанції правомірно критично оцінив представлені суду Акт № 1 та Акт № 2 від 03.02.2025, складені тільки позивачем та третьою особою, як доказ розміру понесених збитків, оскільки вказані документи містять виключно порівняння заявлених числових показників у Технічному завданні з показниками в розрахунках, які не містять будь-яких посилань на джерело їх походження, вказавши, що про неповний обсяг вихідних даних для визначення показників виходу біоетанолу та показників перевитрат також вказано й у копії відповіді ДНУ «УкрНДІспиртбіопрод» № 06-01/246 від 13.10.2025 (а.с. 101-104 т. 3), яка міститься в матеріалах справи.
Обов`язок із доказування слід розуміти як закріплену в процесуальному та матеріальному законодавстві міру належної поведінки особи, що бере участь у судовому процесі, із збирання та надання доказів для підтвердження свого суб`єктивного права, що має за мету усунення невизначеності, яка виникає в правовідносинах у разі неможливості достовірно з`ясувати обставини, які мають значення для справи.
Важливим елементом змагальності процесу є стандарти доказування - спеціальні правила, якими суд має керуватися при вирішення справи. Ці правила дозволяють оцінити, наскільки вдало сторони виконали вимоги щодо тягаря доказування і наскільки вони змогли переконати суд у своїй позиції, що робить оцінку доказів більш алгоритмізованою та обґрунтованою.
На сьогодні у праві існують такі основні стандарти доказування: «баланс імовірностей» (balance of probabilities) або «перевага доказів» (preponderance of the evidence); «наявність чітких та переконливих доказів» (clear and convincing evidence); «поза розумним сумнівом» (beyond reasonable doubt).
Стандарт доказування «вірогідності доказів», на відміну від «достатності доказів», підкреслює необхідність співставлення судом доказів, які надає позивач та відповідач. Тобто, з введенням в дію нового стандарту доказування необхідним є не надати достатньо доказів для підтвердження певної обставини, а надати їх саме ту кількість, яка зможе переважити доводи протилежної сторони судового процесу.
Відповідно до статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. Питання про вірогідність доказів для встановлення обставин, що мають значення для справи, суд вирішує відповідно до свого внутрішнього переконання.
Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були.
Принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Цей принцип передбачає покладання тягаря доказування на сторони. Одночасно цей принцип не передбачає обов`язку суду вважати доведеною та встановленою обставину, про яку сторона стверджує. Така обставина підлягає доказуванню таким чином, аби задовольнити, як правило, стандарт переваги більш вагомих доказів, тобто коли висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається більш вірогідним, ніж протилежний. Аналогічні правові висновки містяться в постанові Верховного Суду від 02.10.2018 у справі № 910/18036/17, від 23.10.2019 у справі № 917/1307/18, від 18.11.2019 у справі № 902/761/18, від 04.12.2019 у справі № 917/2101/17. Аналогічний стандарт доказування застосовано Великою Палатою Верховного Суду у постанові від 18.03.2020 у справі № 129/1033/13-ц (провадження № 14-400цс19).
Такий підхід узгоджується з судовою практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ), юрисдикція якого поширюється на всі питання тлумачення і застосування Конвенції (пункт 1 статті 32 Конвенції). Так, зокрема, у рішенні 23.08.2016 у справі «Дж. К. та Інші проти Швеції» («J.K. AND OTHERS v. SWEDEN») ЄСПЛ наголошує, що «у країнах загального права у кримінальних справах діє стандарт доказування «поза розумним сумнівом («beyond reasonable doubt»). Натомість, у цивільних справах закон не вимагає такого високого стандарту; скоріше цивільна справа повинна бути вирішена з урахуванням «балансу вірогідностей». Суд повинен вирішити, чи являється вірогідність того, що на підставі наданих доказів, а також правдивості тверджень заявника, вимога цього заявника заслуговує довіри".
Схожий стандарт під час оцінки доказів застосовано у рішенні ЄСПЛ від 15.11.2007 у справі «Бендерський проти України» («BENDERSKIY v. Ukraine»), в якому суд оцінюючи фактичні обставини справи звертаючись до балансу вірогідностей вирішуючи спір виходив з того, що факти встановлені у експертному висновку, є більш вірогідним за інші докази.
Відповідно до частини четвертої статті 11 Господарського процесуального кодексу України, статті 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» суди застосовують при розгляді справ Конвенцію та практику зазначеного Суду як джерело права.
З системного аналізу викладеного, господарський суд дійшов вірного висновку, що позивачем не доведено повного складу цивільного правопорушення, зокрема, не доведений причинно-наслідковий зв`язок та розмір збитків, як необхідна умова застосування такої міри відповідальності, як стягнення збитків, а тому суд доходить висновку про необґрунтованість заявлених позовних вимог і відмову в їх задоволенні. Рішення суду першої інстанції в частині відмови у задоволенні вказаних вимог залишається без змін.

Щодо вимоги про стягнення 3 % річних в сумі 218 525,77 грн. слід зазначити наступне.
Частиною 2 статті 625 Цивільного кодексу України встановлено, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
З огляду на те, що встановлена відсутність правових підстав покладення на відповідача обов`язку сплати суми збитків у розмірі 13 293 650,86 грн., суд першої інстанції цілком вірно виснував, що підстави для стягнення з відповідача 3 % річних відсутні та відмовив у задоволенні вказаних позовних вимог. Рішення суду першої інстанції в цій частині залишається без змін.
Крім того, суд першої інстанції цілком вірно, врахувавши, що у межах розгляду цієї справи судом були вжиті заходи забезпечення позову, про що була постановлена ухвала суду від 22.08.2025 та, що суд дійшов висновку про відмову в задоволенні позову, скасував вжиті заходи забезпечення позову.
Щодо інших аргументів сторін колегія суддів зазначає, що вони були досліджені та не наводяться у судовому рішенні, позаяк не покладаються в його основу, тоді як Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожний аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (справа Серявін проти України, § 58, рішення від 10.02.2010). Названий Суд зазначив, що, хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод (рішення Європейського суду з прав людини у справі Трофимчук проти України).
Дослідивши наявні у справі матеріали, апеляційний суд робить висновок, що суд першої інстанції дав належну оцінку доказам по справі та виніс законне обґрунтоване судове рішення, яке відповідає чинному законодавству, фактичним обставинам і матеріалам справи. 
Доводи апеляційних скарг не спростовують висновку місцевого господарського суду з огляду на вищевикладене.
Виходячи з вищевикладеного, колегія суддів вважає, що скаржники не довели обґрунтованість своїх апеляційних скарг, доказів на підтвердження своїх вимог суду не надали, апеляційний суд погоджується із рішенням Господарського суду міста Києва від 05.02.2026 у справі № 910/9901/25, отже підстав для його скасування або зміни в межах доводів та вимог апеляційних скарг не вбачається.
Враховуючи вимоги та доводи апеляційних скарг, апеляційні скарги Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРУТ ПРО» та Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТНОЛ» задоволенню не підлягають.
Відповідно до приписів ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за звернення з апеляційними скаргами покладаються на апелянтів.
На підставі викладеного та керуючись ст.ст. 129, 252, 263, 267-271, 273, 275, 276, 281-285, 287 ГПК України, Північний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ФРУТ ПРО» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2026 у справі № 910/9901/25 залишити без задоволення.
2. Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «ВЕСТНОЛ» на рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2026 у справі № 910/9901/25 залишити без задоволення.
3. Рішення Господарського суду міста Києва від 05.02.2026 у справі № 910/9901/25 залишити без змін.
4. Судові витрати за розгляд апеляційної скарги покласти на скаржників.

Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строк, передбачений ст.ст. 286-291 Господарського процесуального кодексу України.

Повний текст судового рішення складено 12.06.2026. 

Головуючий суддя О.В. Яценко 

Судді П.В. Горбасенко

Н.М. Спаських