ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 травня 2026 року 
м. Київ

справа № 757/37512/24-ц
провадження № 61-9262св25

Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду: головуючого - Крата В. І.,
суддів: Гудими Д. А., Дундар І. О., Краснощокова Є. В. (суддя-доповідач),Пархоменка П. І.,

позивач - Державна аудиторська служба Україна,
відповідачі: ОСОБА_1 , Товариство з обмеженою відповідальністю «Телеканал «Прямий»,

розглянув у порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Телеканал «Прямий» на рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року у складі судді Вовк С. В. та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року в складі колегії суддів: Болотова Є. В., Желепи О. В., Музичко С. Г., 
ВСТАНОВИВ:
Короткий зміст позовних вимог
У серпні 2024 року Державна аудиторська служба (Держаудитслужба) звернулася до суду з позовом до ОСОБА_1 , ТОВ «Телеканал «Прямий» про захист ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, компенсацію моральної шкоди.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що на YouTube-каналі ( ІНФОРМАЦІЯ_1 за посиланням ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) опубліковано інтерв`ю ОСОБА_2 з ОСОБА_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4».
У зазначеному інтерв`ю ОСОБА_3 озвучила інформацію стосовно того, що Голова Держаудитслужби ОСОБА_4 вимагає від підприємства КБ «Луч» абсолютно всю документацію на розробку зброї та її компонентів.
Негативна інформація щодо Держаудитслужби у висловлюваннях ОСОБА_5 викладена у формі фактичних тверджень, як зазначено експертами.
Недостовірна інформація та безпідставні звинувачення, які озвучені ОСОБА_6 , створюють у суспільстві викривлене розуміння причинно-наслідкових зв`язків, в результаті чого налаштовує суспільство проти законних повноважень державних органів спрямованих на захист національних інтересів України.
Така дезінформаційна атака може бути спрямована на дискредитацію державного апарату для розколу єдності в суспільстві й виведення з під контролю сфер суспільних відносин, які мають безпосередній вплив на розвиток оборонно-промислового комплексу України.
Держаудитслужба просила:
визнати недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію Держаудитслужби інформацію, яка містить фактичні твердження, поширену на YouTube-каналі ( ІНФОРМАЦІЯ_3 за посиланням ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) опубліковано інтерв`ю ОСОБА_2 з ОСОБА_1 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », а саме: « ОСОБА_4 і вимагає від цього підприємства, тепер ОСОБА_13 скажи що чого Вона вимагає від цього підприємства?»; «вона хоче отримати абсолютно всю документацію на розробку»;
визнати недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію Держаудитслужби інформацію, яка містить фактичні твердження, поширену за посиланням ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) на інтернет-сторінці ТОВ «Телеканал Прямий» у рубриці «ІНФОРМАЦІЯ_8» опубліковано статтю «ІНФОРМАЦІЯ_7», а саме: «На сцену знову виходить пані ОСОБА_7 і вимагає надати їй що???? Невже баланси? Розрахунок собівартості? Сплачені податки? Ні. Вона вимагає креслення от тієї самої маленької штукенції. … Але в мене єдине питання, на кого працює пані ОСОБА_7 з її висновками, що прибуток = збиток, і з запитами на креслення, які належать уряду США.»;
зобов`язати ОСОБА_1 протягом п`яти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати публічно вказану недостовірну інформацію у той самий або подібний спосіб;
стягнути з відповідачів пропорційно на користь Держаудитслужби завдану моральну шкоду за приниження ділової репутації в сумі 200,00 грн.
Короткий зміст рішення суду першої інстанції 
Рішенням Печерського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року, залишеним без змін постановою Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року, позов задоволено.
Визнано недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію Держаудитслужби інформацію, яка містить фактичні твердження, поширену на YouTube-каналі ( ІНФОРМАЦІЯ_3 за посиланням ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) опубліковано інтерв`ю ОСОБА_2 з ОСОБА_1 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », а саме: « ОСОБА_4 і вимагає від цього підприємства, тепер ОСОБА_13 скажи що чого Вона вимагає від цього підприємства?»; «вона хоче отримати абсолютно всю документацію на розробку».
Визнано недостовірною та такою, що порушує ділову репутацію Держаудитслужби інформацію, яка містить фактичні твердження, поширену за посиланням ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) на інтернет-сторінці ТОВ «Телеканал Прямий» у рубриці «ІНФОРМАЦІЯ_8» опубліковано статтю «ІНФОРМАЦІЯ_7», а саме: «На сцену знову виходить пані ОСОБА_7 і вимагає надати їй що???? Невже баланси? Розрахунок собівартості? Сплачені податки? Ні. Вона вимагає креслення от тієї самої маленької штукенції. Але в мене єдине питання, на кого працює пані ОСОБА_7 з її висновками, що прибуток = збиток, і з запитами на креслення, які належать уряду США.».
Зобов`язано ОСОБА_1 протягом п`яти днів з дня набрання судовим рішенням законної сили спростувати публічно вказану недостовірну інформацію у той самий або подібний спосіб.
Стягнено з ОСОБА_1 , ТОВ «Телеканал «Прямий» пропорційно на користь Держаудитслужби завдану моральну шкоду по 100,00 грн з кожного.
Рішення судів мотивовані тим, що до матеріалів справи долучено висновок експертів Київського науково-дослідного інституту судових експертиз № 6553/24-36 від 15 липня 2024 року за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи. Вказаним висновком підтверджено, що поширена негативна інформація щодо Держаудитслужби у висловлюваннях ОСОБА_5 викладена у формі фактичних тверджень, а не оціночного судження.
З урахуванням указаного, оспорювана інформація відносно позивача не є оціночними судженнями, оскільки не відображають власні ІНФОРМАЦІЯ_8 ОСОБА_1 , засновані на баченні певних політичних подій, не є оцінкою отриманої інформації та власними висновками щодо цієї інформації. Інформація, яка висловлена у інтерв`ю ОСОБА_2 з ОСОБА_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4» може бути спростована чи підтверджена, а тому не може бути оціночними судженнями.
З урахуванням вимог закону та встановлених фактичних обставин справи колегія суддів вважає, що Держаудитслужбою доведено, що інформація відносно позивача у інтерв`ю на ІНФОРМАЦІЯ_1 за посиланням ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) є твердженням про факти, а не оціночним судженням, а також, що оспорювана інформація порушувала особисті права позивача та завдала шкоди його особистим благам, призвела до негативних наслідків внаслідок її поширення.
Враховуючи визнання поширеної інформації недостовірною, порушення особистих немайнових прав Держаудитслужби та порушення ділової репутації позивача, підлягає стягненню з відповідачів завдана позивачу моральна шкода.
Апеляційний суд погодився із висновками суду першої і також вказав, що оскаржувана інформація не є оціночними судженнями, оскільки її правдивість можна перевірити на предмет дійсності.
Доводи апеляційної скарги про те, що позивачем не доведено завдання йому моральної шкоди, колегія суддів відхиляє, оскільки дії відповідачів щодо поширення недостовірної інформації на YouTube-каналі перебувають у причинно-наслідковому зв`язку із порушенням ділової репутації позивача та завданням моральної шкоди.
Аргументи учасників справи
18 липня 2025 року засобами поштового зв`язку ТОВ «Телеканал «Прямий» звернулося до Верховного Суду з касаційною скаргою, у якій просило скасувати судові рішення і направити справу на новий судовий розгляд. 
Касаційну скаргу мотивовано тим, що фактично в матеріалах справи є єдиний доказ, яким позивач нібито підтверджує поширення інформації про нього ТОВ «Телеканал «Прямий» - це роздруківка нібито з веб-сайту prm.ua, де міститься публікація під заголовком «ІНФОРМАЦІЯ_9» (міститься на аркушах справи 22-26). Відповідачем заперечувався факт поширення публікації, як з огляду на те, що за наданим позивачем посиланням не ідентифікується жодних публікацій, так і з огляду на відсутність належних доказів поширення публікації. Роздруківка з веб-сайту не є сама по собі електронним доказом, а лише є методом фіксування електронного доказу, який не є достатнім для доведення факту поширення інформації. З наданого скриншоту неможливо ідентифікувати, чи дійсно стаття міститься на оригінальній версії веб-сайту, кому належить такий веб-сайт, коли була створена та поширена публікація, та чи була публікація у відкритому доступі для всіх користувачів. Тому надана стороною спору роздруківка з веб-сайту не може слугувати належним доказом поширення публікації у дифамаційному спорі, про що неодноразово зазначав Верховний Суд у постановах від 30 жовтня 2019 року у справі № 711/9146/16-ц, від 21 березня 2019 року у справі № 568/879/17, від 25 травня 2022 року у справі № 457/1153/20 (про захист честі, гідності та ділової репутації).
Судом апеляційної інстанції не враховано, що оригінал електронного доказу відсутній в матеріалах справи, як і засвідчена його копія (власником веб-ресурсу або провайдером), що взагалі виключає факт поширення ТОВ «Телеканал «Прямий» публікації за умови, що товариство заперечує відповідність наданої позивачем роздруківки оригіналу. Судом першої інстанції протиправно не було враховано процесуальний документ - відзив на позовну заяву ТОВ «Телеканал «Прямий» та не враховано доводи відповідача взагалі. Також в мотивувальній частині постанови апеляційного суду не міститься жодної згадки про публікацію, нібито поширену товариством, а лише описано та вивчено публікацію, що було нібито поширена ОСОБА_8 . Отже, апеляційним судом повністю проігноровано позовні вимоги до ТОВ «Телеканал «Прямий», не оцінено докази, що стосується таких позовних вимог, що призвело до ухвалення необґрунтованого рішення.
Апеляційним судом протиправно застосовано статтю 277 ЦК України без урахування постанови Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/7795/17 та інших подібних висновків Верховного Суду, а саме застосовано застаріле положення про презумпцію добропорядності (фактично стару редакцію статті 277 ЦК України).
На думку ТОВ «Телеканал «Прямий», наведена інформація є лише вираженням суб`єктивної ІНФОРМАЦІЯ_8 респондента. У статті застосовуються вислови, внаслідок самостійної вільної інтерпретації інформації, однак такі висловлювання не виходять за межу оціночного судження, яка б вимагала спростування. Вагому більшість висловів у статті займають риторичні запитання, які вочевидь не є фактичними твердженнями, а також присутні метафори як-то «на сцену виходить», «маленька штукенція». Вказане свідчить про те, що у оскаржуваній публікації присутні вислови, які в повному обсязі підпадають під ознаки саме оціночного судження. Жодних фактичних тверджень із застосуванням конкретних фактів, назв, звинувачень, оскаржувана публікація не містить.
Навіть на сторінці 21 висновку експертів за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи від 15 липня 2024 року, наданого позивачем, експертами зазначається, що адресант висловлює інформацію у дещо іронічній (вираженій мовними засобами іронії, зокрема питальними конструкціями з семантикою стьобу над предметом обговорення).
У справі відсутні всі 4 обставини, наявність яких є обов`язковою для притягнення ТОВ «Телеканал «Прямий» до відповідальності за поширення недостовірної інформації: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б однієї особи у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, що не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права, тобто або завдає шкоди відповідним немайновим благам, або перешкоджає особі повно і своєчасно здійснювати своє особисте немайнове право, які є підставою для задоволення позову у справах про захист гідності та честі фізичної особи, а також ділової репутації фізичної та юридичної особи.
Подана до спростування інформація, як вбачається з її змісту, стосується нікого іншого, окрім пані ОСОБА_9 . В наведеному у позовній заяві тексті публікації відсутня критика діяльності Держаудитслужби в межах здійснення останньою владних повноважень, що свідчить про те, що подана до спростування інформація може гіпотетично порушувати виключно ділову репутацію пані ОСОБА_7 , а не центрального органу виконавчої влади, який вона очолює. Наведений позивачем текст навіть не містить жодної згадки про Держаудитслужбу. В свою чергу, інформація стосувалась її окремого представника - ОСОБА_9 , яка є публічною особою та свідомо відкриває себе для критики та обговорень, які не завжди можуть бути викладені у приємній формі. Суд, розглядаючи справу, повинен вирішити питання про правильність визначення процесуальної правосуб`єктності сторін, зокрема, що позивач дійсно є суб`єктом тих прав, законних інтересів та юридичних обов`язків, які становлять зміст спірних правовідносин і з приводу яких суд повинен ухвалити судове рішення.
Рішеннями судів стягнуто на користь Держаудитслужби з ТОВ «Телеканал «Прямий» моральну шкоду в розмірі 100,00 грн. Вказане прямо суперечить частині другій статті 31 Закону України «Про інформацію», відповідно до якої суб`єкти владних повноважень як позивачі у справах про захист честі, гідності та ділової репутації вправі вимагати в судовому порядку лише спростування недостовірної інформації про себе і не мають права вимагати відшкодування моральної (немайнової) шкоди. Це не позбавляє посадових і службових осіб права на захист честі, гідності та ділової репутації в суді. У цьому спорі позивачем виступає саме центральний орган виконавчої влади - Держаудитслужба, а не її посадова особа, що виключає можливість стягнення моральної шкоди. Натомість суди в частині стягнення моральної шкоди неправильно застосував статтю 1167 ЦК України та частину другу статті 31 Закону України «Про інформацію».
У серпні 2025 року Держаудитслужба подала до Верховного Суду відзив на касаційну скаргу, в якому просила відмовити у задоволенні касаційної скарги, оскаржені судові рішення - залишити без змін.
Зазначає, що Відповідач-1 неодноразово у своїх інтерв`ю вдавався до безпідставних звинувачень. У зазначеному інтерв`ю також міститься інформація негативного характеру, що підтверджено висновком експертів, зокрема, зафіксовано, що у висловлюваннях ОСОБА_5 (з 31 хв 15 с по 34 хв 31 с), - міститься інформація негативного характеру щодо Держаудитслужбита її ОСОБА_10 .
Висновок експерта є належним та допустимими доказом у розумінні ЦПК України.
Відповідний захід державного фінансового контролю є таким, що не відбувся, а тому інформація, яку розголошує Відповідач-1 в згаданих інтерв`ю, не відповідає дійсності. Держаудитслужба під час здійснення державного фінансового контролю діяла в межах Закону України «Про основні засади здійснення державного фінансового контролю в Україні» та Порядку № 550, не мала жодних підстав вимагати від підконтрольного об`єкта інформацію, про яку зазначає у своїх інтерв`ю Відповідач-1. Зазначене підтверджує, що інформація, яку розголошує Відповідач-1 у згаданих інтерв`ю, не відповідає дійсності. Зазначені доводи були досліджені судами.
Стаття «ІНФОРМАЦІЯ_7» та інтерв`ю ОСОБА_2 з ОСОБА_1 на YouTube-каналі під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4»: не відповідає дійсності та в негативному контексті відображає стан речей; порушує ділову репутацію Держаудитслужби; дискредитує Держаудитслужбу перед міжнародними партнерами, в той час коли Держаудитслужба виконує важливі завдання визначені для України в рамках фінансових зобов`язань країни перед ЄС, є єдиним органом влади який визначено відповідальним за здійснення контролю видатків в рамках фінансового інструменту «Ukraine Facility». А отже, така інформація має бути спростована відповідачами у встановленому порядку.
Така недостовірна інформація та безпідставні звинувачення, які були озвучені Відповідачем-1, створює у суспільстві викривлене розуміння причинно-наслідкових зв`язків, у результаті чого налаштовує суспільство проти законних повноважень державних органів, спрямованих на захист національних інтересів України. Така дезінформаційна атака може бути спрямована на дискредитацію державного апарату для розколу єдності в суспільстві й виведення з-під контролю сфер суспільних відносин, які мають безпосередній вплив на розвиток оборонно-промислового комплексу України.
Отже, ніхто не може поширювати недостовірну інформацію щодо іншої особи, тим більше спеціальні суб`єкти господарської діяльності у сфері поширення масової інформації.
Рух справи, межі та підстави касаційного перегляду
Ухвалою Верховного Суду від 06 серпня 2025 року відкрито касаційне провадження у справі. 
Зазначено, що результат аналізу змісту касаційної скарги свідчить, що касаційна скарга може становити значний суспільний інтерес (підпункт «в» пункту 2 частини третьої статті 389 ЦПК України), а тому судове рішення у справі підлягає касаційному оскарженню.
В ухвалі вказано, що наведені у касаційній скарзі доводи містять підстави, передбачені пунктами 1, 3, 4 частини другої статті 389 ЦПК України для відкриття касаційного провадження (суди першої та апеляційної інстанцій в оскаржених судових рішеннях застосували норму права без урахування висновку щодо застосування норми права у подібних правовідносинах, викладеного у постанові Верховного Суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/7795/17, від 23 лютого 2022 року у справі № 501/3208/19, від 08 грудня 2021 року у справі № 757/10886/20, від 04 липня 2018 року у справі № 761/7795/17, від 24 квітня 2019 року у справі № 569/5269/16-ц, від 18 березня 2021 року у справі № 927/791/18, від 29 листопада 2018 року у справі № 914/2583/17, від 25 жовтня 2022 року у справі № 607/14378/21, від 04 грудня 2019 року у справі № 910/15262/18, від 03 березня 2020 року у справі № 910/6091/20, від 16 жовтня 2020 року у справі № 910/12787/17, від 01 лютого 2018 року у справі № 757/33799/15-ц, від 30 жовтня 2019 року у справі № 711/9146/16-ц, від 21 березня 2019 року у справі № 568/879/17, від 25 травня 2022 року у справі № 457/1153/20, від 13 січня 2021 року у справі № 264/949/19; відсутній висновок Верховного Суду щодо питання застосування норми права у подібних правовідносинах; суди не дослідили зібрані у справі докази - пункт 1 частини третьої статті 411 ЦПК України).
Ухвалою Верховного Суду від 04 лютого 2026 року справу призначено до судового розгляду. 
Фактичні обставини справи
Суди встановили, що на YouTube-каналі (ІНФОРМАЦІЯ_10) за посиланням ( ІНФОРМАЦІЯ_2 ) опубліковано інтерв`ю ОСОБА_2 з ОСОБА_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4».
ОСОБА_1 озвучила інформацію про те, що Голова Держаудитслужби  ОСОБА_4 вимагає від підприємства КБ «Луч» абсолютно всю документацію на розробку зброї та її компонентів.
Інтерв`ю містить інформацію:
- ОСОБА_3 : «Два чи три місяці тому він отримав ліцензію на використання і на виробництво цієї високоінтелектуальної зброї, да це підрядчик він працює в конгломераті з КБ «Луч», щоб всі розуміли, і передає їм оці системи наведення. А тепер зараз просто...
Просто, ти зрозумів значить, на це підприємство ходить моя подружка не ОСОБА_11 , інша, ОСОБА_4 і вимагає від цього підприємства, тепер ОСОБА_13 скажи що чого Вона вимагає від цього підприємства?»;
- ОСОБА_12 : «Вона вимагає від цього підприємства всю весь прибуток який є віддати державі через рішення мін нашого Кабміну або ще круче вона ж з служби аудиту вона хоче отримати документи на сертифікацію цих приладів»;
- ОСОБА_3 : «Ні ОСОБА_13 вона хоче отримати абсолютно всю документацію на розробку»;
- ОСОБА_12 : «А і ще й на розробку»;
- ОСОБА_3 : «Тобто графіки чертежі як воно працює там. Ну все от все технічні документації. Да передали інформацію і туди також. От в п`ятницю офіційно заявляю. Та документи були передані в нашій країні Службі безпеки України, вони були зареєстровані п`ятницею. Я дуже чекаю коли вийде на брифінг Служба безпеки України і скаже, що вони в цьому контексті будуть робити з державною аудит службою, тому що у мене наприклад варіанту окрім того що це фсбшна операція іншого варіанту в мене немає. Я не знаю навіщо Держаудитслужбі потрібні графіки чертежі.
І взагалі розробку по наведенню ракети. Ну якщо ти знаєш може скажеш. Не знаю»;
- ОСОБА_12 : «В мене немає припущень. Ти знаєш я той самий випадок коли я почекаю що скаже Служба безпеки України, якщо вона щось скаже, але ж. Ще раз хочу нагадати якщо зірочки загораються то комусь це потрібно треба дізнатися хто дав наказ пані ОСОБА_7 це зробити, це перше. Друге, навіщо їй отримувати документацію, яка може відтворити ці прилади в іншому місці, чи розуміє вона, що інтелектуальна власність якщо навіть на 5 деякі права передаються третім особам, то відповідальність за збереження таємниці збереження інформації на тих особах які отримали, якщо вони віддають, а це десь впливає ну це не тільки фінансове переслідування особливо якщо це може зашкодити інтересам наприклад не тільки України, а ще й сполученим штатам Америки. Дуже цікава історія, дуже, ніхто не знає чим закінчиться але...»;
- ОСОБА_1: «Спостерігаємо»;
- ОСОБА_12 : «Але спостерігаємо»;
Крім того, за посиланням ( ІНФОРМАЦІЯ_5 ) на інтернет-сторінці ТОВ «Телеканал Прямий» (далі Відповідач 2, ТОВ «Телеканал «Прямий») у рубриці «ІНФОРМАЦІЯ_8» опубліковано статтю «ІНФОРМАЦІЯ_7».
Зокрема, у вказаній статті зазначено:
«Серія третя «Що в нас нового у пані ОСОБА_7 ?».
Наші союзники передали одному з державних підприємств оборонного комплексу розробку однієї маленької, але дуже важливої штукенції, розробку з правом її виготовляти. Оборонно-промисловий комплекс почав цю штукенцію виробляти...
І тут...
На сцену знову виходить пані ОСОБА_7 і вимагає надати їй що???
Невже баланси? Розрахунок собівартості? Сплачені податки?
Ні.
Вона вимагає креслення от тієї самої маленької штукенції.
Матеріали цієї справи передані спеціально навченим людям.
Але в мене єдине питання, на кого працює пані ОСОБА_7 з її висновками, що прибуток = збиток, і з запитами на креслення, які належать уряду США.».
Відповідно до висновку експертів № 6553/24-36 від 15 липня 2024 року за результатами проведення судової лінгвістичної (семантико-текстуальної) експертизи, в інтерв`ю ОСОБА_2 з ОСОБА_1 під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_4 », поширеному на YouTube-каналі (ІНФОРМАЦІЯ_11) за посиланням ( ІНФОРМАЦІЯ_6 ), а саме: у висловлюваннях ОСОБА_5 (з 31 хв. 15 с. по 34 хв. 31 с.), - міститься інформація негативного характеру щодо Держаудитслужби та Голови Держаудитслужби  ОСОБА_9 . Така негативна інформація щодо Держаудитслужби у висловлюваннях ОСОБА_5 викладена у формі фактичних тверджень.
Держаудитслужба на виконання пункту 8.5 Плану проведення заходів державного фінансового контролю на IV квартал 2022 року (зі змінами), за зверненнями Міністра оборони України та Служби безпеки України провела ревізію окремих питань фінансово-господарської діяльності Міноборони за період з 01 січня 2022 року по 31 грудня 2022 року.
За результатами зазначеної ревізії складено акт ревізії від 27 березня 2023 року № 000800-21/5т.
За матеріалами вказаної ревізії порушено ще близько 17 кримінальних проваджень.
В межах ревізії окремих питань фінансово-господарської діяльності Міноборони, Держаудитслужба здійснила зустрічну звірку в ДП «ДержККБ «Луч»».
У зв`язку із зазначеним відповідно до пункту 8.5 Плану проведення заходів державного фінансового контролю на III квартал 2023 року, на підставі звернення Слідчого управління Головного управління Національної поліції у місті Києві за процесуального керівництва Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону в рамках досудового розслідування кримінального провадження та звернення Київської спеціалізованої прокуратури у військовій та оборонній сфері Центрального регіону була розпочата ревізія окремих питань фінансово-господарської діяльності ДП «ДержККБ «Луч»».
Через ненадання документів для дослідження (в повному обсязі контрактів з Міністерством оборони України) Держаудитслужба склала Акт про неможливість проведення ревізії від 21 грудня 2023 року № 000800-19/85ДСК за період з 01 січня 2021 року по 30 червня 2023 року.
Отже, захід державного фінансового контролю є таким, що не відбувся.
Позиція Верховного Суду
Кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання. Кожна особа має право звернутися до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права та інтересу (частина перша статті 15, частина перша статті 16 ЦК України).
Завданням цивільного судочинства є саме ефективний захист порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів. Такий захист можливий за умови, що права, свободи чи інтереси позивача власне порушені, а учасники використовують цивільне судочинство для такого захисту (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 05 вересня 2019 року в справі № 638/2304/17 (провадження 
№ 61-2417сво19)).
Порушення права пов`язане з позбавленням його суб`єкта можливості здійснити (реалізувати) своє приватне (цивільне) право повністю або частково. Для застосування того чи іншого способу захисту необхідно встановити, які ж права (інтереси) позивача порушені, невизнані або оспорені відповідачем, і за захистом яких прав (інтересів) позивач звернувся до суду. Відсутність порушеного, невизнаного або оспореного відповідачем приватного (цивільного) права (інтересу) позивача є самостійною підставою для відмови в позові (див., зокрема, постанову Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 18 вересня 2023 року у справі № 582/18/21 (провадження 
№ 61-20968сво21)).
Учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи (далі - особи). Учасниками цивільних відносин є: держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права (стаття 2 ЦК України).
Здатність особисто здійснювати цивільні процесуальні права та виконувати свої обов`язки в суді (цивільна процесуальна дієздатність) мають фізичні особи, які досягли повноліття, а також юридичні особи (частина перша статті 47 ЦПК України).
Сторонами в цивільному процесі є позивач і відповідач. Позивачем і відповідачем можуть бути фізичні і юридичні особи, а також держава (стаття 48 ЦПК України).
Юридичною особою є організація, створена і зареєстрована у встановленому законом порядку. Юридична особа наділяється цивільною правоздатністю і дієздатністю, може бути позивачем та відповідачем у суді (частини перша, друга статті 80 ЦК України). 
Юридичні особи, залежно від порядку їх створення, поділяються на юридичних осіб приватного права та юридичних осіб публічного права (частина друга статті 81 ЦК України).
У статті 167ЦК України передбачено, що держава діє у цивільних відносинах на рівних правах з іншими учасниками цих відносин. Держава може створювати юридичні особи публічного права (державні підприємства, навчальні заклади тощо) у випадках та в порядку, встановлених Конституцією України та законом.
На юридичних осіб публічного права у цивільних відносинах поширюються положення цього Кодексу, якщо інше не встановлено законом (стаття 82ЦК України).
Особистими немайновими благами, які охороняються цивільним законодавством, зокрема є честь, гідність і ділова репутація (частина перша статті 201 ЦК України).
Відповідно до частини першої статті 91 ЦК України юридична особа здатна мати такі ж цивільні права та обов`язки (цивільну правоздатність), як і фізична особа, крім тих, які за своєю природою можуть належати лише людині. 
Юридична особа має право на недоторканність її ділової репутації, на таємницю кореспонденції, на інформацію та інші особисті немайнові права, які можуть їй належати. Особисті немайнові права юридичної особи захищаються відповідно до глави 3 цього Кодексу (частина перша статті 94 ЦК України).
Фізична особа, особисті немайнові права якої порушено внаслідок поширення про неї та (або) членів її сім`ї недостовірної інформації, має право на відповідь, а також на спростування цієї інформації (частина перша статті 277 ЦК України).
Тлумачення статті 277 ЦК України свідчить, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за такої сукупності умов: поширення інформації, тобто доведення її до відома хоча б одній особі у будь-який спосіб; поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, тобто позивача; поширення недостовірної інформації, тобто такої, яка не відповідає дійсності; поширення інформації, що порушує особисті немайнові права; врахування положень статті 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та практики Європейського суду з прав людини щодо її застосування (див. постанову Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 червня 2023 року у справі № 761/14615/21).
У пункті 4 частини другої статті 23 ЦК України визначено, що моральна шкода полягає у приниженні честі та гідності фізичної особи, а також ділової репутації фізичної або юридичної особи.
Згідно з частиною першою статті 34 Конституції України кожному гарантується право на свободу ІНФОРМАЦІЯ_8 і слова, на вільне вираження своїх поглядів і переконань.
Кожен має право на свободу вираження поглядів. Це право включає свободу дотримуватися своїх поглядів, одержувати і передавати інформацію та ідеї без втручання органів державної влади і незалежно від кордонів. Здійснення цих свобод, оскільки воно пов`язане з обов`язками і відповідальністю, може підлягати таким формальностям, умовам, обмеженням або санкціям, що встановлені законом в інтересах національної безпеки, територіальної цілісності або громадської безпеки, для охорони порядку або запобігання злочинам, для охорони здоров`я або моралі, для захисту репутації або прав інших осіб, для запобігання розголошенню конфіденційної інформації або підтримання авторитету і безсторонності суду і є необхідним в демократичному суспільстві (стаття 10 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
В рішенні ЄСПЛ від 16 травня 2024 року у справі «MARIA SOMOGYI v. HUNGARY» (заява № 15076/17), зокрема, вказано, що у справі ТОВ «Мемо» Суд постановив, що органи виконавчої влади, наділені державними повноваженнями, суттєвовідрізняються від юридичних осіб, включаючи публічні або державні корпорації, які здійснюють конкурентну діяльність на ринку, оскільки останні покладаються на свою добру репутацію для залучення клієнтів з метою отримання прибутку, а перші існують для служіння суспільству і фінансуються платниками податків. В силу своєї ролі в демократичному суспільстві інтереси органу виконавчої влади, наділеного державно-владними повноваженнями, у підтримці доброї репутації суттєво відрізняються як від права на репутацію фізичних осіб, так і від репутаційних інтересів юридичних осіб, приватних чи публічних, які конкурують на ринку (§. 36); Заява, за яку заявника було притягнуто до відповідальності, була спрямована на поведінку муніципальної адміністрації. Позивачами у національному провадженні були муніципалітет м. Тата та об'єднане муніципальне управління м. Тата (§. 40); Оспорюваний продаж стосувався управління майном, що перебуває у комунальній власності, та використання публічних коштів. Незважаючи на аргументацію національних судів, Суд не переконаний, що муніципалітет мав«зацікавленість у захисті свого комерційного успіху та життєздатності», чи то для «блага акціонерів та працівників», чи то для «ширшого економічного блага». Це не був конкурентний суб`єкт на ринку нерухомості, який прагнув максимізувати свої прибутки шляхом залучення клієнтів. Навіть при здійсненні свого права власності воно повинно було служити суспільству і фінансувалося за рахунок платників податків (§. 41); Суд вважає, що провадження у справі про дифамацію, порушене муніципалітетом м. Тата проти заявника, не переслідувало жодної з легітимних цілей, перелічених у пункті 2 статті 10 Конвенції (§. 43).
У частині третій статті 277 ЦК України (у редакції, чинній станом на 28 березня 2014 року) передбачалося, що «негативна інформація, поширена про особу, вважається недостовірною, якщо особа, яка її поширила, не доведе протилежного». Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України у зв`язку з прийняттям Закону України «Про інформацію» та Закону України «Про доступ до публічної інформації» № 1170-VII від 27 березня 2014 року, що набрав чинності 19 квітня 2014 року, частину третю статті 277 ЦК України виключено. Тому чинне законодавство з 19 квітня 2014 року не містить презумпції добропорядності і відсутні підстави для застосування такої конструкції при вирішенні спорів про спростування недостовірної інформації.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 04 липня 2018 року у справі № 761/7795/17, на яку є посилання в касаційній скарзі, вказано, що «у зв`язку зі внесенням з 27 березня 2014 року змін до ЦК України, зокрема до статті 277, принцип презумпції добропорядності (частину 3) було виключено, а тому доказування позивачем обґрунтованості свого позову, а саме поширення інформації відповідачами та її недостовірності, має відбуватися у загальному порядку. Позивачем в судовому засіданні не доведено, що уся поширена відповідачами у викладеному ними тексті позові у наведеному контексті порушує особисті немайнові права позивача, або завдала шкоди його особистим немайновим благам, або перешкоджає займатись будь-якою діяльністю».
У постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного цивільного суду від 11 грудня 2023 року у справі № 504/4099/16-ц (провадження 
№ 61-11424сво23) вказано, що «правоздатність є здатністю особи набувати цивільні права та обов`язки. Правоздатність є базисною правовою категорією, завдяки якій юридична особа може вступати до цивільних правовідносин. Правоздатність є категорією можливостей, які юридична особа протягом свого існування (у процесі своєї діяльності) реалізує; юридична особа, хоча вона й є штучним утворенням, невидимим, невідчутним на дотик і таким, що існує лише у вимірі правової дійсності, має універсальну правоздатність, тобто, вона, як і фізична особа, може мати будь-які права й обов`язки, за винятком тих, які по своїй суті можуть належати тільки фізичній особі; юридична особа має право на ділову репутацію і таке право по своїй суті не може належати тільки фізичній особі; з метою захисту свого особистого немайнового права, в тому числі права на ділову репутацію, юридична особа може застосовувати як загальні способи захисту (глава 3 ЦК України), так і спеціальні способи захисту особистих немайнових прав, які передбачені у главі 20 ЦК України, зокрема, вимагати спростування поширеної недостовірної інформації, дати відповідь на цю інформацію тощо; як в доктрині приватного права, так і практиці касаційного суду усталеним є підхід що юридична особа може пред`являти вимогу про спростування недостовірної інформації».
У справі, що переглядається:
Держаудитслужбазвернулася до суду з позовом про захист ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію, викладену у статті, опублікованій ОСОБА_6 як членом Антикорупційної ради при Міністерстві оборони України, під назвою « ІНФОРМАЦІЯ_7 », а також в інтерв`ю ОСОБА_2 з ОСОБА_1 під назвою «ІНФОРМАЦІЯ_4», також просила стягнути моральну шкоду, вказуючи, що відповідна інформація є негативною та недостовірною, яка містить безпідставні звинувачення, в результаті чого налаштовує суспільство проти законних повноважень державних органів, спрямованих на захист національних інтересів України, може бути спрямована на дискредитацію державного апарату для розколу єдності в суспільстві й виведення з-під контролю сфер суспільних відносин, які мають безпосередній вплив на розвиток оборонно-промислового комплексу України;
суди не врахували, що позов про спростування недостовірної інформації підлягає задоволенню за умов, зокрема, якщо поширена інформація стосується певної фізичної чи юридичної особи, така інформація порушує особисті немайнові права позивача; саме юридичні особи, які можуть бути і юридичними особами публічного права ? суб`єктами владних повноважень, мають право на захист свого особистого немайнового права на ділову репутацію, і з цією метою можуть застосовувати як загальні способи захисту (глава 3 ЦК України), так і спеціальні способи захисту особистих немайнових прав, які передбачені у главі 20 ЦК України, зокрема, вимагати спростування поширеної недостовірної інформації; органи державної влади створені для реалізації функцій держави, забезпечення правопорядку, захисту прав і свобод громадян, а також здійснення управління суспільними процесами; репутація органів державноївлади відрізняється від ділової репутації юридичних осіб, які здійснюють конкурентну діяльність на комерційних ринках, оскільки органидержавної влади існують для служіння суспільству і фінансуються платниками податків; в силу ролі юридичної особи публічного права, наділеної владними повноваженнями, в демократичному суспільстві її інтереси у підтримці доброї репутації суттєво відрізняються як від права на репутацію фізичних осіб, так і від репутаційних інтересів юридичних осіб приватного права; 
при зверненні із позовом про захист ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію Держаудитслужба не обґрунтувала, в чому полягає порушення її ділової репутації як особистого немайнового блага юридичної особи публічного права; оспорювана інформація стосувалась голови Держаудитслужби ОСОБА_9 в контексті здійснення Держаудитслужбоюсаме заходів державного контролю, тобто її владних повноважень; 
Держаудитслужба не зазначила, які саме її особисті немайнові блага, що охороняються цивільним законодавством, порушуються внаслідок поширення оспорюваної інформації, у зв`язку з чим касаційний суд вважає, що ініційоване уцій справі провадження про спростування та компенсацію моральної шкоди противідповідачів не переслідувало легітимнихцілей, перелічених у статті 10 Конвенції, та мету захисту приватного права чи інтересу.
Суди наведеного не врахували та дійшли помилкового висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог. 
За таких обставин оскаржені судові рішення підлягають скасуванню з ухваленням нового рішення про відмову у задоволенні позову.
Висновки за результатами розгляду касаційної скарги
Доводи касаційної скарги, з урахуванням меж касаційного перегляду, дають підстави для висновку, що оскаржені судові рішення ухвалені без додержання норм матеріального та процесуального права. У зв`язку з наведеним колегія суддів вважає, що касаційну скаргу слід задовольнити частково, оскаржені судові рішення скасувати та ухвалити нове рішення про відмову у задоволенні позову.
Щодо розподілу судових витрат
Відповідно до підпунктів «б», «в» пункту 4 частини першої статті 416 ЦПК України у постанові суду касаційної інстанції має бути зазначено про новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції та апеляційної інстанції, у разі скасування рішення та ухвалення нового рішення або зміни рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді касаційної інстанції.
За подання апеляційної скарги ТОВ «Телеканал «Прямий» сплатило 5 087,04 грн судового збору (а. с. 110), за подання касаційної скарги - 13 323,20 грн. Таким чином, з Держаудитслужби на користь ТОВ «Телеканал «Прямий» належить стягнути судові витрати на сплату судового збору в сумі 18 410,24 грн. 
Керуючись статтями 141, 400, 409, 412, 416 ЦПК України, Верховний Суд у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду 
УХВАЛИВ:
Касаційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Телеканал «Прямий» задовольнити частково.
Рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року та постанову Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення.
У задоволенні позову Державної аудиторської служби України до ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю «Телеканал «Прямий» про захист ділової репутації та зобов`язання спростувати недостовірну інформацію та компенсацію моральної шкоди відмовити.
Стягнути з Державної аудиторської служби України на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Телеканал «Прямий»18 410,24 грн судових витрат на сплату судового збору.
З моменту ухвалення постанови суду касаційної інстанції рішення Печерського районного суду міста Києва від 04 листопада 2024 року та постанова Київського апеляційного суду від 11 червня 2025 року втрачають законну силу і подальшому виконанню не підлягають.
Постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з моменту її ухвалення, є остаточною і оскарженню не підлягає.

Головуючий В. І. Крат

Судді: Д. А. Гудима

І. О. Дундар

Є. В. Краснощоков

П. І. Пархоменко