ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

22 травня 2026 року м. Житомир справа № 240/4530/26
категорія 113050100

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Леміщака Д.М., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи комунального підприємства "Лікарня № 2 ім. В.П. Павлусенка" Житомирської міської ради про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулася ОСОБА_1 із позовом до Експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи комунального підприємства "Лікарня № 2 ім. В.П. Павлусенка" Житомирської міської ради, в якому просить: 
- визнати протиправним та скасувати рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи від 28.11.2025 № 181/25/5202/Р;
- зобов`язати комунальне підприємство "Лікарня № 2 ім. В.П Павлусенка" Житомирської міської ради провести повторне оцінювання функціонального стану з метою встановлення групи інвалідності.
Обґрунтовуючи позовні вимоги, позивач зазначає, що 28.11.2025 ОСОБА_1 було проведено медичний огляд в КПЛ № 2 "ім. ВП. Павлусенка" на предмет оцінювання повсякденного функціонування та встановлення групи інвалідності, за результатами якого прийнято рішення від 28.11.2025 № 181/25/5202/Р в частині невстановлення III групи інвалідності, оформлене у вигляді витягу від 28.11.2025 № 10468/25/8051/В. На думку позивача, відповідач протиправно не розглянув всі надані позивачем матеріали, порушив процедуру щодо проведення медичного огляду та прийняв рішення про відмову у визнанні позивача особою з інвалідністю III групи. Позивач звернувся із скаргою до Центру оцінювання функціонального стану особи, за результатами розгляду якої рішенням № 3335/26/93, оформленим витягом від 09.01.2026 № 3335/26/93/ВП, оскаржуване рішення було підтверджене. 
Ухвалою суду від 11.02.2026 вказану позовну заяву прийнято до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи (у письмовому провадженні). 
Разом з позовною заявою до суду надійшло клопотання про призначення судово-медичної експертизи.
Суд ухвалою від 12.02.2026 відмовив у даному клопотанні.
Вирішуючи справу по суті суд виходить з того, що предметом перевірки є законність процедури прийняття рішення, а не медична обґрунтованість висновків фахівців, що виключає необхідність призначення судово-медичної експертизи на цьому етапі.
До суду від відповідача надійшов відзив, в якому він зазначає, що рішення від 28.11.2025 № 10468/25/8051/Р прийнято та досліджено згідно з встановленими нормами і на основі усіх документів наданих позивачем, що підтверджується рішенням експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи Центру оцінювання функціонального стану особи за результатами розгляду скарги на рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи № 3335/26/93/ВП.
Розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без проведення судового засідання та виклику учасників справи (у письмовому провадженні) з особливостями, визначеними ст.ст. 257-262 Кодексу адміністративного судочинства України, матеріали та з`ясувавши всі обставини адміністративної справи, які мають юридичне значення для розгляду та вирішення спору по суті, дослідивши наявні у справі докази у їх сукупності, суд встановив таке.
28.11.2025 експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи за результатами проведеного ретельного аналізу медико-експертної справи позивача було прийняте рішення № 181/25/5202/Р про відмову у визнанні ОСОБА_1 особою з інвалідністю III групи. 
09.01.2026 експертна команда Центру оцінювання функціонального стану особи прийняла рішення № 3335/26/93/ВП про обґрунтованість рішення № 181/25/5202/Р, яке оскаржувалось позивачем, та підтвердила його.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, позивач звернулася із даним позовом до суду.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Відповідно до статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Статтею 46 Конституції України регламентовано право громадян на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом. 
Закон України “Про основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні” від 21.03.1991 № 875-ХІІ (далі - Закон № 875-ХІІ) визначає основи соціальної захищеності осіб з інвалідністю в Україні і гарантує їм рівні з усіма іншими громадянами можливості для участі в економічній, політичній і соціальній сферах життя суспільства, створення необхідних умов, які дають можливість особам з інвалідністю ефективно реалізувати права та свободи людини і громадянина та вести повноцінний спосіб життя згідно з індивідуальними можливостями, здібностями і інтересами.
Згідно з частиною першою статті 3 Закону № 875-ХІІ інвалідність повнолітній особі встановлюється за результатами оцінювання повсякденного функціонування особи, проведеного експертною командою з оцінювання повсякденного функціонування особи у порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
На підставі частини другої статті 6 Закону № 875-ХІІ особа (її уповноважений представник) має право оскаржити рішення медико-соціальної експертної комісії, експертних команд з оцінювання повсякденного функціонування особи в порядку адміністративного оскарження відповідно до Закону України “Про адміністративну процедуру” з урахуванням особливостей, встановлених Основами законодавства України про охорону здоров`я, та/або в судовому порядку.
Статтею 7 Закону № 875-ХІІ встановлено, що законодавство про соціальну захищеність осіб з інвалідністю в Україні складається з цього Закону та інших актів законодавства, що видаються відповідно до нього.
Основні засади створення правових, соціально-економічних, організаційних умов для усунення або компенсації наслідків, спричинених стійким порушенням здоров`я, функціонування системи підтримання особами з інвалідністю фізичного, психічного, соціального благополуччя, сприяння їм у досягненні соціальної та матеріальної незалежності визначає Закон України “Про реабілітацію осіб з інвалідністю в Україні” від 06.10.2015 № 2961-ІV (далі - Закон № 2961-ІV).
Абзацом 4 частини 1 статті 1 Закону № 2961-ІV встановлено, що інвалідність - міра втрати здоров`я у зв`язку із захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими порушеннями, що при взаємодії із зовнішнім середовищем може призводити до обмеження життєдіяльності особи, внаслідок чого держава зобов`язана створити умови для реалізації нею прав нарівні з іншими громадянами та забезпечити її соціальний захист. 
Нормами статті 7 Закону № 2961-IV встановлено, що залежно від ступеня стійкого обмеження повсякденного функціонування, спричиненого стійким обмеженням повсякденного функціонування, зумовленим захворюванням, травмою (її наслідками) або вродженими порушеннями, при взаємодії із зовнішнім середовищем, особі, визнаній особою з інвалідністю, встановлюється перша, друга чи третя група інвалідності. Особам, які звертаються для встановлення інвалідності, зумовленої наявністю анатомічних дефектів та захворювань, при яких група інвалідності встановлюється без строку повторного оцінювання, а також особам з інвалідністю, у яких строк повторного огляду або оцінювання повсякденного функціонування настає після досягнення пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України “Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування”, відповідна група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду (оцінювання повсякденного функціонування) (безстроково).
Особам, які внаслідок поранення, контузії, каліцтва або захворювання, одержаних під час безпосередньої участі в антитерористичній операції, забезпеченні її проведення, перебуваючи безпосередньо в районах антитерористичної операції у період її проведення, під час безпосередньої участі у здійсненні заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії Російської Федерації у Донецькій та Луганській областях, забезпечення їх здійснення, під час безпосередньої участі у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах та у період здійснення зазначених заходів, отримали ушкодження, які призвели до необоротної втрати (у тому числі ампутації) верхніх та/або нижніх кінцівок (їх частин), необоротної втрати іншого органу або повної стійкої втрати органом його функцій, що призвело до інвалідності, група інвалідності встановлюється без зазначення строку повторного огляду (оцінювання повсякденного функціонування) (безстроково) та на ступінь вище визначених законодавством критеріїв встановлення групи інвалідності, але не вище першої групи. Переогляд з метою підвищення групи інвалідності таким особам проводиться на підставі особистої заяви особи з інвалідністю або її законного представника у разі настання змін у стані здоров`я і працездатності особи з інвалідністю або за рішенням суду.
Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування, критерії встановлення інвалідності затверджуються Кабінетом Міністрів України з обов`язковим проведенням консультацій з громадськістю в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Законом України “Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо реформування медико-соціальної експертизи та впровадження оцінювання повсякденного функціонування особи” від 19.12.2024 № 4170-IX (далі - Закон № 4170-ІХ) внесено зміни до законів України щодо процедури і повноважень суб`єктів владних повноважень щодо встановлення особам інвалідності.
Пунктом 3 Розділу ІІ Прикінцеві та перехідні положення Закону № 4170-ІХ установлено, що повноваження, права і обов`язки медико-соціальних експертних комісій щодо проведення медико-соціальної експертизи, а також повноваження, права і обов`язки Центральної медико-соціальної експертної комісії Міністерства охорони здоров`я України припиняються 31.12.2024.
З моменту припинення повноважень, прав і обов`язків медико-соціальних експертних комісій щодо проведення медико-соціальної експертизи розгляд направлень на медико-соціальні експертні комісії, що не завершений до моменту припинення повноважень, прав і обов`язків медико-соціальних експертних комісій, припиняється зазначеними комісіями; розгляд зазначених направлень здійснюється експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи відповідно до цього Закону та Порядку проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженого Кабінетом Міністрів України.
15.11.2024 Кабінетом Міністрів України була прийнята постанова № 1338 “Деякі питання запровадження оцінювання повсякденного функціонування особи”, якою затверджено Положення про експертні команди з оцінювання повсякденного функціонування особи; Порядок проведення оцінювання повсякденного функціонування особи; критерії направлення на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи; Порядок функціонування електронної системи щодо оцінювання повсякденного функціонування особи; критерії встановлення інвалідності.
Процедуру проведення оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - оцінювання), а саме повнолітніх громадян України, іноземців або осіб без громадянства, які проживають в Україні на законних підставах, з обмеженнями повсякденного функціонування або з інвалідністю (далі - особа) з метою визначення наявності або відсутності порушень структур та/або функцій організму, в тому числі фізичних, психічних, інтелектуальних, сенсорних, що можуть призводити до обмежень життєдіяльності, встановлення причини, часу настання, групи інвалідності, а також розроблення рекомендацій, що є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю, з урахуванням індивідуального реабілітаційного плану (за наявності) визначає Порядок № 1338.
Відповідно до пункту 6 вказаного Порядку оцінювання осіб з числа військовослужбовців Збройних Сил та інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення з правоохоронними функціями, осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту проводиться з метою встановлення або перегляду групи, причини, строку інвалідності та визначення відсотка втрати працездатності на підставі рішень (постанов) військово-лікарської, медичної (військово-лікарської), лікарсько-експертної комісії та документів, зазначених у пунктах 21 і 22 цього Порядку.
Нормами пункту 8 Порядку визначено, що оцінювання проводиться експертними командами з оцінювання повсякденного функціонування особи (далі - експертні команди).
Згідно з пунктом 17 Порядку оцінювання проводиться за електронним направленням, що сформоване в електронній системі лікарем (далі - лікар, який направив):
лікуючим лікарем з надання первинної медичної допомоги, лікуючим лікарем з надання спеціалізованої медичної допомоги після проведення необхідних діагностичних, лікувальних і реабілітаційних заходів за наявності ознак, що відповідають критеріям направлення на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженим Постановою № 1338;
головою військово-лікарської, медичної (військово-лікарської), лікарсько-експертної комісії щодо осіб, в яких за результатами проходження військово-лікарської, лікарської експертизи виявлено ознаки, що відповідають критеріям направлення на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженим Постановою № 1338.
Відповідність критеріям направлення на проведення оцінювання повсякденного функціонування особи, затвердженим Постановою № 1338, не створює підстав для встановлення інвалідності або інших рішень експертних команд, а є лише підставою для направлення особи на проведення такого оцінювання.
Згідно з пунктом 19 Порядку № 1338 електронне направлення формується та надсилається до закладу охорони здоров`я, в якому проводиться оцінювання, з урахуванням його завантаженості, а також побажань особи, щодо якої формується направлення, з приводу територіальної доступності в електронній формі за допомогою засобів електронної системи.
Пунктами 28, 29 Порядку визначено, що розгляд справ здійснюється в порядку черговості на підставі електронної черги, яка формується електронною системою.
До дня розгляду справи члени експертної команди не мають доступу до справи в електронній системі. Особа, яку направили на проведення оцінювання, не має доступу до персонального складу експертної команди, яка проводитиме оцінювання.
Розгляд справи повинен бути проведений не пізніше 30 календарних днів з дня прийняття закладом охорони здоров`я електронного направлення до розгляду, крім виникнення надзвичайних та невідворотних обставин, що об`єктивно унеможливлюють розгляд справи в установлені строки.
Згідно з пунктами 34, 35 Порядку № 1338 експертна команда проводить розгляд справи у визначеному складі. Відомості щодо результатів огляду і прийнятих рішень вносяться до протоколу розгляду. У разі організаційної потреби та технічної можливості окремі члени експертної команди (крім тих, що безпосередньо проводять огляд особи та/або спеціалізація яких безпосередньо стосується рішення, яке повинна прийняти експертна команда) можуть брати участь у розгляді дистанційно з використанням технічних засобів електронних комунікацій із забезпеченням дотримання лікарської таємниці, конфіденційності інформації про стан здоров`я особи та інших вимог законодавства щодо захисту персональних даних.
Рішення приймаються колегіально більшістю голосів членів експертної команди. У разі рівного розподілу голосів вирішальним є голос головуючого у справі.
Відповідно до пунктів 36, 37 Порядку № 1338 розгляд справи фіксується у відповідному протоколі. Протокол розгляду підписується в електронній системі кожним членом експертної команди шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису або удосконаленого електронного підпису, що базується на кваліфікованому сертифікаті електронного підпису користувача електронної системи відповідно до Закону України “Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги”.
Протокол розгляду справи експертної команди містить таку інформацію: форма проведення розгляду; прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) кожного члена експертної команди, який проводить оцінювання, з відміткою, хто є головуючим у справі; прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) особи, щодо якої проводиться оцінювання; прізвище, власне ім`я та по батькові (за наявності) інших осіб, які присутні під час розгляду; спосіб участі кожної особи в розгляді; думка кожного члена експертної команди щодо кінцевого рішення, яке повинно бути прийнято за результатами проведення оцінювання; рішення, яке прийнято експертною командою за результатами проведення оцінювання; інша інформація, визначена МОЗ.
Відповідно до пункту 53 Порядку № 1338 після проведення оцінювання, прийняття та підписання в електронній системі рішення експертної команди на адресу електронної пошти особи, яка проходила оцінювання, надсилається витяг із рішення, що формується в електронній системі у зв`язку з прийнятим рішенням, та рекомендації у зв`язку з прийнятим рішенням, які є частиною індивідуальної програми реабілітації особи з інвалідністю (у разі встановлення інвалідності). У разі відсутності електронної пошти зазначені документи надсилаються протягом п`яти календарних днів засобами поштового зв`язку рекомендованим листом із повідомленням про вручення на адресу задекларованого/зареєстрованого місця проживання (перебування).
Для встановлення груп інвалідності застосовуються Критерії встановлення інвалідності.
Відповідно до пункту 3 Критеріїв встановлення інвалідності встановлення інвалідності відбувається під час проведення оцінювання повсякденного функціонування особи.
Згідно з пунктами 5, 6 цих Критеріїв ступінь обмеження життєдіяльності визначається як величина відхилення від нормальної функціональності особи, що впливає на її здатність здійснювати основні життєві активності. Таке визначення базується на об`єктивних критеріях, що включають функціональні, соціальні та психологічні аспекти.
Виділяються чотири основні ступені обмеження життєдіяльності:
легкий ступінь обмеження - особа має незначні труднощі у виконанні деяких повсякденних завдань, але здатна справлятися з основними функціями без сторонньої допомоги;
помірний ступінь обмеження (1 ступінь) - особа має помітні труднощі у виконанні повсякденних завдань, таких як навчання, робота, спілкування, орієнтація, контроль за поведінкою, пересування та самообслуговування;
виражений ступінь обмеження (2 ступінь) - особа стикається з істотними труднощами у виконанні більшості основних активностей, що може включати значні обмеження у навчанні, роботі, спілкуванні та самообслуговуванні, які вимагають регулярної допомоги або спеціальних заходів для покращення якості життя;
значний ступінь обмеження (3 ступінь) - особа має серйозні порушення функцій органів і систем, що призводять до неможливості або істотного зниження здатності виконувати основні життєві функції, що супроводжується потребою в сторонній допомозі для забезпечення базових потреб, таких як догляд, харчування та пересування.
До критеріїв життєдіяльності людини належать: здатність до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності.
Нормами пункту 7 Критеріїв встановлення інвалідності передбачено, що порушення функцій організму є стійким за умови, що хвороба триває не менше 12 місяців, або очікується, що вона триватиме щонайменше 12 місяців або призведе до смерті особи, а також існують мінімальні шанси на значне покращення стану навіть за умов застосування найкращого доступного лікування.
Відповідно до пункту 8 Критеріїв встановлення інвалідності підставою для визнання особи особою з інвалідністю є одночасна наявність таких обов`язкових умов:
стійкі порушення функцій організму - хвороба триває не менше 12 місяців, або очікується, що вона триватиме щонайменше 12 місяців або призведе до смерті особи, а також існують мінімальні шанси на значне покращення стану навіть за умов застосування найкращого доступного лікування;
обмеження життєдіяльності - особа має помірний (1 ступінь), виражений (2 ступінь) або значний (3 ступінь) ступінь обмеження здатності до самообслуговування, пересування, орієнтації, контролю своєї поведінки, спілкування, навчання, виконання трудової діяльності;
необхідність вжиття заходів соціального захисту - особа має потребу в підтримці в повсякденному житті, а саме: отриманні послуг з реабілітації, паліативної допомоги, забезпеченні технічними та іншими засобами реабілітації, забезпеченні лікарськими засобами для використання в амбулаторних умовах та/або медичними виробами для використання в амбулаторних та побутових умовах.
Згідно з пунктами 57, 58 Порядку № 1338 рішення експертних команд або медико-соціальних експертних комісій можуть бути оскаржені особами, стосовно яких їх прийнято (далі - скаржник) (їх уповноваженими представниками), в порядку адміністративного оскарження згідно з вимогами цього Порядку та/або в судовому порядку.
Скарга на рішення експертної команди або медико-соціальної експертної комісії (далі - скарга) подається скаржником (його уповноваженим представником):
у паперовій формі до Центру оцінювання функціонального стану особи;
в електронній формі через електронну систему шляхом звернення до лікаря, який направив (в разі наявності технічної можливості).
Відповідно до пункту 59 Порядку № 1338 розгляд скарг здійснюється експертними командами Центру оцінювання функціонального стану особи.
Нормами пункту 60 цього Порядку визначено, що скарга може бути подана протягом 40 календарних днів з дня надсилання витягу з рішення експертної команди або медико-соціальної експертної комісії, що оскаржується, скаржнику (його уповноваженому представнику).
Згідно з пунктом 62 Порядку № 1338 у разі подання скарги в паперовій формі скаржник (його уповноважений представник) надсилає підписану скаргу поштовим відправленням до Центру оцінювання функціонального стану особи. У разі подання скарги уповноваженим представником скаржника до неї додаються документи, що підтверджують повноваження такого уповноваженого представника.
Скаржник (його уповноважений представник) може надіслати скаргу (її скановану копію) на адресу електронної пошти Центру оцінювання функціонального стану особи. У такому разі рішення за скаргою приймається за умови надсилання скаржником (його уповноваженим представником) підписаної скарги поштовим відправленням до Центру оцінювання функціонального стану особи.
Не пізніше ніж протягом наступного робочого дня з дня отримання скарги уповноважена особа Центру оцінювання функціонального стану особи розпочинає в електронній системі процес оскарження.
Наказом Міністерства охорони здоров`я України від 03.12.2024 № 2022 “Про покладання прав та обов`язків Центру оцінювання функціонального стану особи” було також затверджено Положення про Центр оцінювання функціонально стану особи, яким визначені повноваження Центру оцінювання функціонального стану особи, в тому числі, щодо розгляду скарг на рішення експертних команд щодо результатів оцінювання та рішення медико-соціальних експертних комісій щодо результатів медико-соціальної експертизи.
Як встановлено судом, рішенням № 181/25/5202/Р експертної команди оцінювання повсякденного функціонування особи від 28.11.2025, оформленим витягом № 181/25/5202/В, за результатами проведеного оцінювання повсякденного функціонування ОСОБА_1 : зроблено висновок, що враховуючи наявну патологію ОРА, остеохондроз хребта, тест освестрі 32%, що обумовлює легкі порушення до пересування та трудової діяльності, згідно з Постановою Кабінету Міністрів України № 1338 від 15.11.2024 не є критерієм для встановлення групи інвалідності.
Рішенням № 3335/26/93/ВП від 09.01.2026 експертна команда Центру оцінювання функціонального стану особи підтвердила обґрунтованість вищевказаного рішення.
Зі змісту вказаного рішення вбачається, що проаналізувавши медико-експертну документацію пацієнта, експертна команда Центру оцінювання функціонального стану особи дійшла висновку, що у пацієнта виявлені легкі порушення статико-динамічної функції, які в легкому ступені обмежують життєдіяльність (здатність до пересування 0-1 ст. ; трудової діяльності - 0-1 ст. ; самообслуговування - 0-1 ст). За наданими документами згідно з постановою № 1338 немає підстав для продовження групи інвалідності.
В обґрунтування заявлених позовних вимог позивач вказує, що оскаржуване рішення № 181/25/5202/Р не містить інформації про оцінку усіх перелічених вище критеріїв. Зокрема, в рішенні не надано оцінку здатності до пересування, статико-динамічної функції та ступеня обмеження життєдіяльності. 
Суд, дослідивши матеріали справи, погоджується з наведеним доводом позивача в частині того, що первинне рішення № 181/25/5202/Р не містить детальної оцінки здатності до пересування, статико-динамічної функції та ступеня обмеження життєдіяльності. 
Разом із тим суд звертає увагу на таке. Відповідно до усталеної практики Верховного Суду, у тому числі викладеної у постанові від 18.03.2021 у справі № 280/4057/19, невмотивованість рішення суб`єкта владних повноважень є підставою для його скасування. Водночас суд констатує, що за результатами адміністративного оскарження рішення № 3335/26/93/ВП від 09.01.2026 Центру оцінювання функціонального стану особи містить повну оцінку стану здоров`я позивача, зокрема зазначено, що патологія опорно-рухового апарату призводить до легкого порушення статико-динамічної функції; обмежує життєдіяльність у легкому ступені; здатність до пересування становить 0-1 ст. , трудової діяльності - 0-1 ст. , самообслуговування - 0-1 ст. Таким чином, недоліки первинного рішення в частині мотивування були усунені під час розгляду скарги органом вищого рівня, що виключає підстави для скасування рішення в судовому порядку. Зазначена оцінка підтверджує, що наявний у позивача легкий ступінь обмеження життєдіяльності не є самостійною підставою для встановлення інвалідності відповідно до вимог пункту 8 Критеріїв встановлення інвалідності, затверджених Постановою № 1338, оскільки для визнання особи особою з інвалідністю необхідна одночасна наявність помірного (1 ступінь), вираженого (2 ступінь) або значного (3 ступінь) ступеня обмеження, тоді як у позивача встановлено лише легкий ступінь обмеження, який не відповідає зазначеному критерію.
Таким чином, дослідивши матеріали справи та оцінивши доводи сторін, суд дійшов висновку, що оскаржуване рішення прийнято у межах повноважень та у спосіб, що передбачений законом, з урахуванням усіх наданих позивачем медичних документів. Доводи позивача щодо неврахування висновків кардіолога, невролога та результатів МРТ від 11.08.2025, 10.11.2025 та 22.10.2025 суд відхиляє, оскільки з матеріалів справи вбачається, що зазначені документи були предметом дослідження як первинної експертної команди, так і Центру оцінювання функціонального стану особи під час розгляду скарги. Разом із тим наявність певних діагнозів та висновків фахівців самостійно не є підставою для встановлення інвалідності - вирішальним є встановлений за їх результатами ступінь обмеження життєдіяльності, який у даній справі визначено як легкий та який відповідно до пункту 8 Критеріїв встановлення інвалідності, затверджених Постановою № 1338, не є достатньою підставою для визнання особи особою з інвалідністю.
При цьому суд зазначає, що законність оскаржуваного рішення вже була предметом перевірки експертною командою Центру оцінювання функціонального стану особи - спеціалізованої установи, що володіє відповідною компетенцією та фаховими знаннями у сфері оцінювання функціонального стану особи. Висновок цього органу про підтвердження первинного рішення є додатковим свідченням його обґрунтованості та відсутності підстав для задоволення позовних вимог.
При вирішенні спірних правовідносин суд враховує, що відповідно до висновків Верховного Суду, викладених у постановах від 17.03.2020 у справі № 240/7133/19, від 25.09.2018 у справі № 804/800/16 та від 26.09.2018 у справі № 817/820/16, суд не може здійснювати власну оцінку обґрунтованості медичного висновку спеціалізованого органу, оскільки суди не є спеціалізованими установами в медичній сфері і тому оцінка медичної доцільності того чи іншого рішення виходить за межі необхідного дослідження в контексті застосування норм матеріального права. Суд вправі перевірити законність рішення експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи лише в межах дотримання процедури його прийняття та відповідності встановленим критеріям інвалідності на підставі приписів законодавчих актів про порядок, умови та критерії встановлення інвалідності.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
На думку суду, відповідачем у справі як суб`єктом владних повноважень виконано покладений на нього обов`язок щодо доказування правомірності прийнятого рішення.
Системно проаналізувавши приписи чинного законодавства України, зважаючи на взаємний та достатній зв`язок доказів у їх сукупності, суд дійшов висновку, що рішення Експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи комунального підприємства "Лікарня № 2 ім. В.П. Павлусенка" Житомирської міської ради від 28.11.2025 № 181/25/5202/Р відповідає критеріям, визначеним в частині другій статті 2 КАС України, а отже, підстави для задоволення позову відсутні.
Положеннями статті 90 Кодексу адміністративного судочинства України визначено, що суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні. Жодні докази не мають для суду наперед встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), що міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Підстави для вирішення питання про розподіл витрат відсутні.
Керуючись статтями 9, 72-77, 90, 242-246, 255, 258 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 

вирішив:

У задоволенні адміністративного позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до Експертної команди з оцінювання повсякденного функціонування особи комунального підприємства "Лікарня № 2 ім. В.П. Павлусенка" Житомирської міської ради (вул. Романа Шухевича, 2А, м. Житомир, Житомирський р-н, Житомирська обл., 10004, ЄДРПОУ 42789136) відмовити повністю.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Д.М. Леміщак

Повний текст складено:  22 травня 2026 р.

22.05.26