Справа № 199/6347/26
(1-кп/199/859/26) 
ВИРОК 
іменем України

02.06.2026 місто Дніпро
Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра у складі:
головуючого судді – ОСОБА_1 ,
секретаря судового засідання – ОСОБА_2 ,
номер кримінального провадження у Єдиному реєстрі досудових розслідувань №12023050000000145 від 09.03.2023 відносно:
ОСОБА_3 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянина України, уродженця с.Владична Хотинського району Чернівецької області, із середньою спеціальною освітою, неодруженого, не маючого на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_2 , військовослужбовця військової служби за контрактом, який проходив військову службу на посаді старшого механіка-водія самохідного артилерійського взводу самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи управління військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, маючого військове звання «старший солдат», 
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, відповідальність за яке передбачена ч. 3 ст. 286-1 КК України,-
за участю:
прокурора – ОСОБА_4 ,
потерпілої – ОСОБА_5  (в режимі відеоконференції), 
захисника - адвоката – ОСОБА_6  (в режимі відеоконференції),
обвинуваченого – ОСОБА_3 (в режимі відеоконференції),
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі дистанційного судового провадження в залі судових засідань вказане кримінальне провадження
ВСТАНОВИВ:
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України № 243 від 10.09.2020 солдата ОСОБА_3 призначено на посаду механіка-водія самохідного артилерійського взводу самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського взводу самохідної батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України.
В подальшому, як вбачається з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України №102 від 19.04.2022, солдата ОСОБА_3 призначено на посаду старшого механіка-водія самохідного артилерійського взводу самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи управління військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України.
Згідно з наказом командира військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України № 138 від 23.05.2022 старший солдат ОСОБА_3 , що займає посаду старшого механіка-водія самохідного артилерійського взводу самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи управління військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України вважається таким, що прибув до складу сил і засобів здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації, які залучаються та беруть безпосередню участь у веденні воєнних (бойових) дій.
Будучи військовослужбовцем Збройних сил України, старший солдат ОСОБА_3 , відповідно до вимог ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, був зобов`язаний свято і непорушно додержуватися Конституції України та Законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок, суворо дотримуватися Статутів Збройних Сил України, бути дисциплінованим, не допускати негідних вчинків самому та утримувати від них інших військовослужбовців.
Відповідно до ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримуватись вимог цього Закону, Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року (далі – Правила дорожнього руху), та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху, створювати безпечні умови для дорожнього руху, не завдавати своїми діями або бездіяльністю шкоди підприємствам, установам, організаціям і громадянам.
Згідно з п. 2.1 (підпункт «а») Правил дорожнього руху, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Як встановлено нормами п. 2.9 (підпункт «а») Правил дорожнього руху, водієві забороняється: керувати транспортним засобом у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувати під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 12.1 Правил дорожнього руху під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним.
Проте, старший солдат ОСОБА_3 , достовірно знаючи вимоги вказаного вище законодавства, яке регламентує правила дорожнього руху, та маючи можливість належно їх виконувати, діючи із кримінально-протиправною самовпевненістю, тобто не передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, хоча повинен був і міг їх передбачити, допустив їх порушення та вчинив злочин проти безпеки руху та експлуатації транспорту при наступних обставинах.
Так, старший солдат ОСОБА_3 , будучи військовослужбовцем військової служби за контрактом, проходячи військову службу на посаді старшого механіка-водія самохідного артилерійського взводу самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи управління військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, 09.03.2023 приблизно о 05:00 годині в темний час доби, перебуваючи у стані алкогольного сп`яніння, кількісний показник якого складає 2,25 проміле, чим заздалегідь позбавив себе можливості об`єктивно оцінювати дорожню обстановку, не маючи посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, керуючи технічно справним транспортним засобом – автомобілем марки «ВАЗ 2121», державний номерний знак НОМЕР_2 , рухався по асфальтованому покриттю проїжджої частини автодороги сполученням «с. Новофедорівка – с. Криворіжжя» зі сторони с. Новофедорівка в напрямку с. Криворіжжя на території Добропільської територіальної громади Покровського району Донецької області.
Під час руху, проїжджаючи ділянку дороги +227 м. від с. Криворіжжя Добропільської територіальної громади Покровського району Донецької області, перевозячи пасажирів на передньому та задньому пасажирських місцях, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, передбачаючи можливість настання суспільно небезпечних наслідків свого діяння, легковажно розраховуючи на їх відвернення, не маючи ніяких перешкод технічного та фізичного характеру для забезпечення безпечного руху, при відсутності зовнішніх факторів, які б змушували його порушити вимоги Правил дорожнього руху, маючи змогу постійно контролювати рух та безпечно керувати автомобілем, не обрав безпечної швидкості руху, внаслідок чого втратив контроль над керованим ним автомобілем та виїхав на смугу зустрічного руху з подальшим виїздом за межі проїжджої частини, де скоїв наїзд на дерево.
Своїми діями ОСОБА_3 грубо порушив вимоги ст.ст. 9, 11 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, ст.ст. 1-4 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, ст.ст. 14, 16 Закону України «Про дорожній рух», п.2.1 (підпункт «а»), п.2.9 (підпункт «а»), п.12.1 Правил дорожнього руху, затверджених постановою Кабінету Міністрів України №1306 від 10 жовтня 2001 року, внаслідок чого неповнолітня пасажирка ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , яка перебувала на передньому пасажирському місці у вказаному автомобілі, отримала тілесні ушкодження у вигляді: сполученої травми тіла з множинними двобічними переломами ребер, грудини, розривами лівої легені з кровотечею в ліву плевральну порожнину (100 мл), розтрощенням печінки, селезінки з масивною кровотечею в черевну порожнину (3500 мл), що ускладнилося розвитком геморагічного шоку від яких настала смерть потерпілої на місці дорожньо-транспортної пригоди.
Крім того, пасажиру автомобіля ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , який знаходився на задньому пасажирському сидінні справа у вказаному автомобілі, внаслідок порушення ОСОБА_3  правил безпеки дорожнього руху, заподіяно тілесні ушкодження у вигляді: струсу головного мозку, забійної рани лобу, верхньої та нижньої губ, закритого осколкового перелому кісток носу, закриті переломи передніх кісток обох гайморових пазух, закритий перелом правої виличної кістки, закритого уламкового перелому шийки правого стегна зі зсувом, закритий перелом 1-го ребра лівої половини грудної клітини, які, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до тяжких тілесних ушкоджень, небезпечних для життя в момент їх заподіяння.
Порушення правил безпеки дорожнього руху виразилося у тому, що водій ОСОБА_3 , керуючи транспортним засобом «ВАЗ 2121», державний номерний знак НОМЕР_2 , порушив вимоги п. 12.1 Правил дорожнього руху України, який свідчить:
- «Під час вибору в установлених межах безпечної швидкості руху водій повинен враховувати дорожню обстановку, а також особливості вантажу, що перевозиться, і стан транспортного засобу, щоб мати змогу постійно контролювати його рух та безпечно керувати ним»,- невиконання якого знаходиться в прямому причинному зв`язку з виникненням даної дорожньо-транспортної події та настанням суспільно небезпечних наслідків у вигляді заподіяння тяжкого тілесного ушкодження потерпілому ОСОБА_8 та спричинення смерті неповнолітній потерпілій ОСОБА_7 . 

Допитаний в судовому засіданні обвинувачений ОСОБА_3  свою вину у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, визнав повністю і пояснив, що 08.03.2023 у вечірній час він разом зі своїми друзями: ОСОБА_9 і ОСОБА_10 , а також його дівчиною – ОСОБА_11 перебували за місцем мешкання їх знайомого ОСОБА_12 в с. Завидово-Кудашеве Покровського району Донецької області, де святкували жіноче свято і розпивали спиртні напої. Він вживав пиво, однак на столі знаходилась і горілка. Орієнтовно о 01:00 годині 09.03.2023 ОСОБА_13 пішла відпочивати за місцем мешкання своєї сестри ОСОБА_14 , яка також проживала в с. Завидово-Кудашеве Покровського району Донецької області. Приблизно о 03:00 годині 09.03.2026 ОСОБА_15 запропонував поїхати до його знайомого, який мешкає в с. Криворіжжя, щоб придбати горілку, на що він спочатку відмовився, оскільки не хотів їхати без ОСОБА_13 , однак в подальшому погодився, так як на прохання ОСОБА_16 , ОСОБА_13 повернулась та погодилась поїхати разом з ними за спиртним. Після чого вони сіли в транспортний засіб «ВАЗ 2121», яким він керував, та направились в с. Криворіжжя за горілкою. Під час руху ОСОБА_11 сиділа на передньому пасажирському сидінні, ОСОБА_17 та ОСОБА_15 перебули на задньому пасажирському сидінні – Єгор справа, а Вадим зліва. По приїзду до с. Криворіжжя, ОСОБА_15 у свого знайомого придбав горілку, після чого вони направились у зворотному напрямку – до місця мешкання ОСОБА_12 , де вони вживали спиртні напої. Під час руху в салоні автомобіля грала музика. Приїхавши деяку відстань, він заснув за кермом та, виїхавши за межі проїзної частини, здійснив наїзд на дерево. В результаті даної дорожньо-транспортної пригоди він отримав тілесні ушкодження, у зв`язку з чим його було госпіталізовано до медичного закладу м. Дніпра, де він прийшов до тями. Про наслідки цієї дорожньо-транспортної пригоди йому повідомив його брат - ОСОБА_18 , який також проходив військову службу в тій же військовій частині що і він. Зі слів брата йому відомо про те, що внаслідок цієї пригоди ОСОБА_15 отримав тяжкі тілесні ушкодження, ОСОБА_17 легкі тілесні ушкодження, а ОСОБА_13 загинула на місці пригоди від отриманих травм. Він не заперечує, що сів за кермо в стані алкогольного сп`яніння. Автомобіль «ВАЗ 2121», на якому вони рухались, він придбав через онлайн-платформу « ІНФОРМАЦІЯ_4 » у раніше незнайомої жінки за 98000,00 гривень. Також зі слів брата йому стало відомо про те, що військовослужбовцями військової частини, де вони проходили службу, були зібрані грошові кошти, які були передані матері ОСОБА_13 у якості відшкодування заподіяної шкоди, він в цьому участі не приймав, так як проходив лікування в медичному закладі після дорожньо-транспортної пригоди. Після виписки з медичного закладу з матір`ю ОСОБА_13 питання щодо відшкодування шкоди не вирішував, оскільки його брат не казав йому про необхідність додаткового відшкодування заподіяної шкоди. У вчиненому кається. 

Суд приходить до висновку про доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення, за обставин, викладених у вироку, в межах висунутого прокурором обвинувачення, яка повністю підтверджується дослідженими в судовому засіданні доказами, а саме:
- показами потерпілої ОСОБА_5 , яка в судовому засіданні пояснила, що їй відомо, що обвинувачений ОСОБА_3 зустрічався з її молодшою донькою ОСОБА_11 .  Обвинуваченого ОСОБА_3 вона знає з 2023 року після знайомства з ним на Новий рік. Відразу вона вважала, що ОСОБА_3 нормальний хлопець, однак в подальшому вона в ньому розчарувалась. 08.03.2023 приблизно о 22:00 годині її донька ОСОБА_11 пішла разом зі своїм хлопцем ОСОБА_3 та друзями ОСОБА_8 та ОСОБА_19 святкувати свято « ІНФОРМАЦІЯ_5 ». Перед виходом з дому ОСОБА_13 зазначила, що піде ночувати до сестри ОСОБА_14 , яка також мешкає в с. Завидово-Кудашеве. Наступного дня, тобто 09.03.2023, приблизно о 07:00 годині їй повідомили про те, що її донька потрапила в дорожньо-транспортну пригоду, в результаті якої загинула. Вона одразу поїхала на місце пригоди. Коли вона приїхала на місце дорожньо-транспортної пригоди, то побачила тіло своєї доньки, яка була мертвою. В цей момент ОСОБА_3 на місці пригоди не було, як їй повідомили, його забрали в лікарню. Очевидцем даної дорожньо-транспортної пригоди вона не була, однак зі слів ОСОБА_8 їй стало відомо про те, що ОСОБА_3 сів за кермо в стані алкогольного сп`яніння та під час руху заснув за кермом, в результаті чого виїхав за межі проїзної частини та здійснив наїзд на дерево. Вона вважає, що під час святкування « ІНФОРМАЦІЯ_5 » її донька, ОСОБА_3 та інші хлопці вживали спиртне, оскільки був привід. Її донька знала, як треба вживати спиртне, щоб її не сварили. Вона ніколи не бачила її в стані сильного алкогольного сп`яніння. Після дорожньо-транспортної пригоди від командира військової частини, в якій ОСОБА_3 проходив військову службу, вона отримала 24000,00 гривень у якості відшкодування заподіяної шкоди. Особисто ОСОБА_3 не пропонував вирішити питання щодо відшкодування шкоди. Приблизно в червні 2025 року обвинувачений їй зателефонував та вибачався, казав, що не думав що так вийде, а також зазначив, що випив тільки 2 стаканчика пива. Станом на теперішній час у неї є до обвинуваченого претензії матеріального та морального характеру, які вона буде вирішувати шляхом звернення до суду з позовною заявою в порядку цивільного судочинства. Покарання просить призначити на розсуд суду.
Крім вказаного, винуватість обвинуваченого ОСОБА_3 підтверджується письмовими доказами, дослідженими у судовому засіданні:
-протоколом огляду місця дорожньо-транспортної пригоди від 09.03.2023 з фото-таблицею та схемою до нього, відповідно до якого були проведені необхідні виміри проїзної частини автодороги сполученням «с. Новофедорівка – с. Криворіжжя» зі сторони с. Новофедорівка в напрямку с. Криворіжжя, яка має по одній смузі для руху в кожному напрямку, де відбулася дорожньо-транспортна пригода за участю водія автомобіля «ВАЗ 2121», державний номерний знак НОМЕР_2 , під керуванням ОСОБА_3 . На час огляду 09.03.2023 о 07:00 годині стан покриття – асфальтобетонне, сухе, чисте, на проїзній частині нанесена переривчаста лінія для поділу зустрічних напрямків. До проїзної частини праворуч та ліворуч примикає узбіччя, далі за узбіччям, як праворуч, так і ліворуч знаходиться поле. На даній ділянці дороги пішохідні переходи та дорожні знаки відсутні. Дана ділянка дороги освітлюється природнім освітленням. Огляд проводився у світлу пору доби. Стан видимості з робочого місця подія при денному освітлені не обмежено. Об`єктів, що обмежують оглядовість з робочого місця водія у напрямку руху, не виявлено. Наявність слідів, що свідчать про переміщення об`єктів на місці пригоди після дорожньо-транспортної пригоди виявлено. Сліди на дорожньому покритті, а саме: слід кочення коліс починається на лівому краю проїзної частини та закінчується під лівим переднім колесом. Слідів гальмування не виявлено. На проїжджій частини особистих речей, деталей, нашарування бруду, ґрунту, осколків скла не виявлено. На передньому пасажирському сидінні автомобіля «ВАЗ 2121» знаходиться труп, одягнутий у жіночі джинси. Під час огляду трупу виявлені тілесні ушкодження в області ротової та носової порожнини (том № 2, а.к.п. 6-14);
- висновком судово-медичної експертизи № 122 від 31.03.2023, згідно з яким при судово-медичній експертизі трупа ОСОБА_7 виявлені: крововиливи у м`які покрови голови скроневої області зліва, крововиливи під м`які мозкові оболонки головного мозку в проекції лівої скроневої долі; садна правої та лівої молочних залоз, в області реберної дуги зліва; перелом грудини на рівні 3 міжреберного простору прямого характеру; переломи ребер справа; 2-7 по середній ключичній лінії непрямого характеру, 1 по біляхребтовій лінії уламкового характеру, 10 по лопатковій ліній прямого характеру; переломи ребер зліва: 1 по середній ключичній лінії прямого характеру, 3 по біляхребтовій лінії непрямого характеру, обширі крововиливи в корені легенів, розрив лівої легені в області кореня з кровотечею в ліву плевральну порожнину (100 мл); розтрощення печінки практично по всьому протязі, розтрощення селезінки з масивною кровотечею в черевну порожнину (3500 мл); синці лівого плеча, правого ліктьового суглобу, закритий перелом лівої плечової кістки в середній третині.
Всі вище перелічені тілесні ушкодження утворились по життєво, в короткий проміжок часу, незадовго до настання смерті за механізмом удару від дії тупих твердих предметів, якими могли бути деталі салону транспортного засобу, в результаті дорожньо-транспортної події, які згідно п. 2.1.3 (л) «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, мають ознаки ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, як небезпечних для життя та знаходяться у прямому причинному зв`язку з настанням смерті.
Причиною смерті ОСОБА_7 стала сполучена травма тіла з множинними двобічними переломами ребер, грудини, розривами лівої легені з кровотечею в ліву плевральну порожнину (100 мл), розтрощенням печінки, селезінки з масивною кровотечею в черевну порожнину (3500 мл), що ускладнилося розвитком геморагічного шоку.
Згідно міри розвитку трупних явищ, смерть ОСОБА_7 настала за 4-6 годин до моменту дослідження її трупу в морзі (09.03.2023 об 11:20 годині).
При судово-токсикологічному дослідженні крові та сечі від її трупа не виявлені: метиловий, етиловий, ізопропіловий, пропілів, ізобутиловий, бутиловий, ізоаміловий, аліловий спирти. В нирці, печінці з жовчним міхуром, шлунку з вмістом не виявлені: похідні барбітурової кислоти, фенотіазіну, 1,4-бензодіазепіну, піразолону, саліцилової кислоти; морфін, кодеїн, метадон, промедол, димедрол, трамадол, ефедрин, амітриптилін, клозапін (том № 2, а.к.п. 31-34);
- висновком КНП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » щодо результатів медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції № 49 від 09.03.2023, відповідно до якої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , 09.03.2023 о 07:00 годині перебував у стані алкогольного сп`яніння (том №2, а.к.п. 35);
-протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 17.04.2023, з описом речей і документів, які були вилучені, відповідно до якого на підставі ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 17.03.2023 (справа № 1-кс/204/969/23) отримано тимчасовий доступ до речей та документів, а саме до зразків біологічного матеріалу (сечі) з метою встановлення стану сп`яніння ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , які знаходились у володінні КНП « ІНФОРМАЦІЯ_6 », розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (том № 2, а.к.п.42-43);
-висновком судово-токсикологічної експертизи № 8005 від 24.04.2023, згідно з яким при судово-токсикологічному дослідженні, газо-хроматографічним методом, в доставленій сечі від громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , виявлений етиловій спирт у концентрації - 2,25%0. При судово-токсикологічному дослідженні в доставленому зразку сечі від громадянина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , наркотичні засоби, психотропні речовини, їх аналоги чи прекурсори, не виявлено (том № 2, а.к.п.48-52); 
-висновком судової експертизи технічного стану транспортного засобу № СЕ-19/113-23/664-ІТ від 23.03.2023, відповідно до якого на момент огляду автомобіля «ВАЗ-2121», державний номерний знак НОМЕР_2 , робоча гальмівна система та система рульового керування знаходились у стані відмови. В робочій гальмівній системі на момент огляду виявлено пошкоджену гальмівну педаль. В системі рульового керування виявлено пошкоджене рульове колесо та рульову колонку. Несправності робочої гальмівної системи та системи рульового керування з технічної точки зору знаходиться в зоні загальних аварійних пошкоджень і могли виникнути в момент або після дорожньо-транспортної пригоди (том № 2, а.к.п.65-68); 
-висновком судової транспортно-трасологічної експертизи № СЕ-19/113-23/672-ІТ від 27.03.2023, відповідно до якого оглядом доступних зовнішніх частин, вузлів та деталей автомобілю «ВАЗ 2121», державний номерний знак НОМЕР_2 , з технічної точки зору, характерних слідів залишених іншими транспортними засобами при вказаній дорожньо-транспортній пригоді, не виявлено (том № 2, а.к.п.73-77);
-протоколом проведення слідчого експерименту від 16.03.2023 з план-схемою та флеш-носієм з відеозаписом до нього, відповідно до якого свідок ОСОБА_19 в присутності понятих вказав на обставини дорожньо-транспортної пригоди, яка мала місце 09.03.2023 приблизно о 05:00 годині на проїжджій частині автодороги сполученням «Новофедорівка-Криворіжжя» Покровського району Донецької області, а саме наїзд автомобілем «ВАЗ 2121», державний номерний знак НОМЕР_2 , на дерево, внаслідок чого були спричинені тяжкі тілесні ушкодження пасажиру ОСОБА_8 та смерть неповнолітньої ОСОБА_7 (том № 2, а.к.п. 95-100);
-протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 20.04.2023, з описом речей і документів, які були вилучені, відповідно до якого на підставі ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 17.03.2023 (справа № 1-кс/204/970/23) отримано тимчасовий доступ до речей та документів, а саме до медичної картки стаціонарного хворого № 728 на ім`я ОСОБА_8 , яка знаходилась у володінні КНП « ІНФОРМАЦІЯ_6 », розташованої за адресою: АДРЕСА_3 (том № 2, а.к.п.111-112);
-висновком судово-медичної експертизи № 46 від 22.04.2023, згідно з яким при судово-медичній експертизі медичної картки стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_8 , без особистого обстеження потерпілого, виявлені у останнього тілесні ушкодження при зверненні в медичний заклад, а саме: струс головного мозку, забійні рани лобу, верхньої та нижньої губ, закриті осколкові переломи кісток носу, закриті переломи передніх стінок обох гайморових пазух, закритий перелом правої величної кістки, закритий уламковий перелом шийки правого стегна зі зсувом, закритий перелом 1-го ребра лівої половини грудної клітини, утворились від дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, якими могли бути виступаючі елементи салону автотранспортного засобу при дорожньо-транспортній пригоді, можливо у строк та при обставинах, вказаних в представленій постанові слідчого.
Всі вище перелічені тілесні ушкодження, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент їх заподіяння.
Разом з медичними документами представлено акт медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння № 113, складеного працівником відділу екстреної (невідкладної) медичної допомоги КНП « ІНФОРМАЦІЯ_6 » 09.03.2023 о 06:50 годині, на ім`я ОСОБА_8 , 1995 року народження, відповідно до якого встановлено результат огляду останнього за допомогою технічного приладу «Алкотест 6510», результат огляду № 11527 - 1,65%0. Обстеження через 20 хвилин, тобто 09.03.2023 о 07:10 годині, результат огляду № 11528 - 1,51%0, що відповідає середньому ступеню алкогольного сп`яніння на момент тестування (том № 2, а.к.п. 114-117);
-висновком судової автотехнічної експертизи № СЕ-19/113-23/653-ІТ від 23.03.2023, відповідно до якого в даній дорожній ситуації водію автомобіля «ВАЗ 2121» слід було керуватися технічними вимогами п.п. 12.1, 12.2 Правил дорожнього руху України. З технічної точки зору, умова наявності у водія автомобіля «ВАЗ 2121» технічної можливості запобігти виїзду автомобіля за межі проїзної частини, встановлюється відповідністю його дій технічним вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України, для чого не було перешкод технічного характеру. З технічної точки зору, дії водія автомобіля «ВАЗ 2121», не відповідали технічним вимогам п. 12.1 Правил дорожнього руху України, що знаходилось в причинному зв`язку з настанням даної дорожньо-транспортної пригоди (том № 2, а.к.п.123-125);
-протоколом тимчасового доступу до речей і документів від 29.05.2023, з описом речей і документів, які були вилучені, відповідно до якого на підставі ухвали слідчого судді Красногвардійського районного суду міста Дніпропетровська від 02.05.2023 (справа № 1-кс/204/1476/23) отримано тимчасовий доступ до речей та документів, а саме до медичної картки стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_3 , яка знаходилась у володінні ІНФОРМАЦІЯ_7 військової частини НОМЕР_3 , розташованого за адресою: АДРЕСА_4 (том № 2, а.к.п.140-142);
-висновком судово-медичної експертизи № 67 від 01.06.2023, згідно з яким при судово-медичній експертизі медичної картки стаціонарного хворого на ім`я ОСОБА_3 , без особистого обстеження останнього, виявлені у ОСОБА_3 тілесні ушкодження при зверненні в медичний заклад, а саме: закрита тупа травма органів грудної клітини, органів черевної порожнини, контузія легень, двобічний гідроторакс, лінійні переломи 5-7 ребер праворуч, розрив печінки, гемоперитоніум, жовчний перітоніт, утворились від дії тупих твердих предметів або при ударі об такі, якими могли бути виступаючі елементи салону автотранспортного засобу при дорожньо-транспортній пригоді, можливо у строк та при обставинах, вказаних в представленій постанові слідчого.
Всі вище перелічені тілесні ушкодження, згідно «Правил судово-медичного визначення ступеня тяжкості тілесних ушкоджень», затверджених Наказом № 6 МОЗ України від 17.01.1995, відносяться до ТЯЖКИХ тілесних ушкоджень, що небезпечні для життя в момент їх заподіяння (том № 2, а.к.п. 145-147);
-копією матеріалів службового розслідування, проведеного комісією, призначеною наказом командира військової частини НОМЕР_1 від 09.03.2023 № 966, відповідно до висновків якого встановлено, що 09.03.2023 приблизно о 05:00 годині старший солдат ОСОБА_3 , без дозволу командира, самовільно залишивши місце служби, керуючи автомобілем марки ВАЗ «2121», державний номерний знак НОМЕР_2 , перебуваючи в стані алкогольного сп`яніння, що підтверджується висновком про результати медичного огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебувала під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції від 09.03.2023 № 49, виданого КНП « ІНФОРМАЦІЯ_6 », під час руху не вибрав безпечну швидкість, не впорався з керуванням та здійснив наїзд на дерево, яке знаходилось на узбіччі дороги. Внаслідок дорожньо-транспортної пригоди пасажирка ОСОБА_7 загинула на місці пригоди, а водій ОСОБА_3 та інші пасажири – ОСОБА_8 та ОСОБА_19 отримали тілесні ушкодження різного ступеню тяжкості. У зв`язку з чим в діях старшого солдата ОСОБА_3 вбачаються ознаки кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України (том № 2, а.к.п.191-206);
-речовими доказами.

Дії обвинуваченого ОСОБА_3 правильно кваліфіковані за ч. 3 ст. 286-1 КК України, як такі, що виразилися в порушенні правил безпеки дорожнього руху особою, яка керує транспортним засобом у стані алкогольного сп`яніння, що спричинило потерпілому ОСОБА_8 тяжкі тілесні ушкодження, а також спричинило смерть неповнолітньої потерпілої ОСОБА_7 . 
Згідно із ст. 370 КПК України судове рішення повинно бути законним, обґрунтованим і вмотивованим. Законним є рішення, ухвалене компетентним судом згідно з нормами матеріального права з дотриманням вимог щодо кримінального провадження, передбачених цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі об`єктивно з`ясованих обставин, які підтверджені доказами, дослідженими під час судового розгляду та оціненими судом відповідно до ст. 94 цього Кодексу. Вмотивованим є рішення, в якому наведені належні і достатні мотиви та підстави його ухвалення. 
Стаття 94 КПК України передбачає, що суд за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, оцінює кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів - з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення. 
У відповідності до положень ст. 337 КПК України судовий розгляд проводиться лише стосовно особи, якій висунуто обвинувачення, і лише в межах висунутого обвинувачення відповідно до обвинувального акта, крім випадків передбачених цією статтею. З метою ухвалення справедливого рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в обвинувальному акті, лише в частині зміни правової кваліфікації кримінального правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється кримінальне провадження.
Стаття 22 КПК України передбачає змагальність сторін та свободу в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості. Суд у відповідності до ч. 6 зазначеної статті КПК, зберігаючи об`єктивність та неупередженість, створив необхідні умови для реалізації сторонами їхніх процесуальних прав та виконання процесуальних обов`язків. Судом також відповідно до положень ч. 2 ст. 22 КПК України забезпечено рівність прав сторін кримінального провадження на збирання та подання суду речей, документів, інших доказів, клопотань, скарг, а також на реалізацію інших процесуальних прав, передбачених КПК України, та всебічно, повно й неупереджено досліджені всі надані сторонами докази.
Враховуючи фундаментальний принцип кримінального процесу змагальності сторін та свободи в поданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості, а також враховуючи положення ст. 92 КПК України, обов`язок доказування обставин, передбачених статтею 91 цього Кодексу, у тому числі виду і розміру шкоди, завданої кримінальним правопорушенням, покладений виключно на слідчого та прокурора та, у встановлених КПК випадках, - на потерпілого, і аж ніяк не на суд.
За змістом ст. 19 Конвенції суд контролює дотримання державами - сторонами Конвенції взятих на себе зобов`язань. Питання щодо допустимості доказів у справі, це насамперед предмет регулювання національного законодавства і, як правило, саме національні суди уповноважені давати оцінку наявним у справі доказам. Суд повинен переконатися, що провадження в цілому, зокрема спосіб отримання доказів, буде справедливим (рішення від 23 квітня 1997 року у справі «Ван Мехелен та інші проти Нідерландів», рішення від 9 червня 1998 року у справі «Тейксера де Кастро проти Португалії).
Гарантування права на справедливе здійснення правосуддя є однією з правових основ демократичного суспільства, ігнорування цього права не може виправдати поставлену мету (рішення від 17 січня 1970 року у справі «Делькур проти Бельгії»).
Оцінюючи доведеність винуватості обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, суд враховує практику Європейського суду з прав людини. Зокрема у справах «Нечипорук і Йонкало проти України» від 21.04.2011 та «Барбеса, Месече і Ябардо проти Іспанії» від 06.12.1998 Європейський суд вирішив, що при оцінці доказів керується критерієм доведеності винуватості особи «поза будь-яким розумним сумнівом» і така «доведеність може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою» (п. 150, п.253).
Оцінюючи докази в їх сукупності, суд вважає, що вина обвинуваченого ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України знайшла своє повне підтвердження в процесі судового розгляду.
В той же час сліду зауважити, що згідно ст. 62 Конституції України, положень ст. 17 КПК України, особа вважається невинуватою у вчиненні злочину і не може бути піддана кримінальному покаранню, доки її вину не буде доведено в законному порядку і встановлено обвинувальним вироком суду. Ніхто не зобов`язаний доводити свою невинуватість у вчиненні злочину. Обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, тобто з порушенням конституційних прав і свобод людини і громадянина або встановлених законом порядку, засобів, джерел отримання таких доказів, а також на припущеннях. Усі сумніви щодо доведеності винності особи тлумачаться на її користь.
Судом встановлено, що всі докази, досліджені в судовому засіданні і покладені в основу вироку, є достовірними, допустимими і достатніми, які повною мірою підтверджують встановлені в суді фактичні обставини по справі. Досліджені судом і покладені в основу вироку докази не суперечать одне одному і узгоджуються між собою.
Під час розгляду кримінального провадження судом не встановлено підстав для визнання доказів недопустимими.
Суд, за своїм внутрішнім переконанням, яке ґрунтується на всебічному, повному й неупередженому дослідженні всіх обставин кримінального провадження, керуючись законом, відповідно до ст. 94 КПК України, оцінюючи кожний доказ з точки зору належності, допустимості, достовірності, а сукупність зібраних доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку для прийняття відповідного процесуального рішення, приходить до висновку, що в судовому засіданні встановлені достатні докази, які «поза розумним сумнівом» вказують на доведеність вини ОСОБА_3 у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України.

Призначаючи покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , суд відповідно до ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу винного та обставини, які пом`якшують та обтяжують покарання. Особі, яка вчинила кримінальне правопорушення, має бути призначене покарання, необхідне й достатнє для виправлення та попередження нових кримінальних правопорушень.
Зокрема, під врахуванням особи винного слід розуміти врахування позитивних і негативних, соціальних, фізичних, психічних і правових елементів характеристики особи, що вчинила кримінальне правопорушення, які мають кримінально-правове значення. 
Так, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого обвинуваченим ОСОБА_3 кримінального правопорушення, яке скоєно з необережності і відповідно до ст. 12 КК України відноситься до тяжкого злочину, дані про особу обвинуваченого ОСОБА_3 , який свою вину у вчиненні інкримінованого кримінального правопорушення щиро визнав, негативно оцінив вчинене ним кримінальне правопорушення, яке він вчинив в стані алкогольного сп`яніння, неодружений, не має на утриманні неповнолітніх та непрацездатних осіб, є учасником бойових дій, з 10.09.2020 проходив військову службу за контрактом на посаді старшого механіка-водія самохідного артилерійського взводу самохідної артилерійської батареї самохідного артилерійського дивізіону бригадної артилерійської групи управління військової частини НОМЕР_1 Збройних Сил України, після відновлення на військовій службі та до затримання проходив військову службу у військовійчастині НОМЕР_4 Збройних Сил України, має військове звання «старший солдат», на обліку у лікарів нарколога та психіатра не перебуває, за місцем проживання характеризується позитивно, за місцем несення військової служби характеризується виключно позитивно, а також те, що ОСОБА_3 раніше не судимий, однак раніше притягався до кримінальної відповідальності у вчиненні військового кримінального правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України, за яке ухвалою ІНФОРМАЦІЯ_8 від 23.09.2025 був звільнений від кримінальної відповідальності в порядку, передбаченому ч. 5 ст. 401 КК України.
Суд відносить щире каяття до обставини, що пом`якшує покарання обвинуваченому, згідно зі ст. 66 КК України. 
Обставини, які обтяжують покарання обвинуваченому ОСОБА_3 згідно зі ст. 67 КК України, судом не встановлені і на такі обставини сторона обвинувачення не посилається.
Відповідно до ст.ст. 50, 65 КК України особі, яка вчинила злочин, має бути призначено покарання, необхідне й достатнє для її виправлення і попередження нових злочинів. Виходячи із вказаної мети й принципів справедливості, співмірності та індивідуалізації, покарання повинно бути адекватним характеру вчинених дій, їх небезпечності та даним про особу винного.
Правову позицію щодо дотримання справедливості Конституційний Суд України висловив у рішеннях від 30 січня 2003 року № 3-рп/2003 та від 2 листопада 2004 року № 15-рп/2004 у справах про призначення судом більш м`якого покарання.
Зокрема, у рішенні № 15-рп/2004 Конституційний Суд України зазначив, що окремим виявом справедливості є питання відповідності покарання вчиненому злочину; категорія справедливості передбачає, що покарання за злочин повинно бути домірним злочину. Справедливе застосування норм права є передусім недискримінаційний підхід, неупередженість. Це означає не тільки те, що передбачений законом склад злочину та рамки покарання відповідатимуть один одному, а й те, що покарання має перебувати у справедливому співвідношенні із тяжкістю та обставинами скоєного і особою винного. Адекватність покарання ступеню тяжкості злочину випливає з принципу правової держави, із суті конституційних прав та свобод людини і громадянина, зокрема, права на свободу, які не можуть бути обмежені, крім випадків, передбачених Конституцією України.
Термін «явно несправедливе покарання» - означає не будь-яку можливу відмінність в оцінці виду та розміру покарання, а відмінність у такій оцінці принципового характеру. Це положення вказує на істотну диспропорцію, неадекватність між визначеним судом, хоча й у межах відповідної санкції статті (частини статті) Особливої частини КК України, видом та розміром покарання та тим видом і розміром покарання, яке б мало бути призначене, враховуючи обставини, які підлягають доказуванню, зокрема ті, що повинні братися до уваги при призначенні покарання.
Визначені у статті 65 КК України загальні засади призначення покарання наділяють суд правом вибору однієї із форм реалізації кримінальної відповідальності - призначити покарання або звільнити від покарання чи від його відбування, завданням якої є виправлення та попередження нових злочинів. Ця функція за своєю правовою природою є дискреційною, оскільки потребує врахування та оцінки конкретних обставин справи, ступеня тяжкості вчиненого злочину, особи винного, обставин, що впливають на покарання.
Ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення означає з`ясування судом, насамперед, питання про те, до злочинів якої категорії тяжкості відносить закон (ст.12 КК України) вчинене у конкретному випадку злочинне діяння. Беручи до уваги те, що у ст. 12 КК України дається лише видова характеристика ступеня тяжкості злочину, що знаходить своє відображення у санкції статті, встановленій за злочин цього виду, суд при призначенні покарання на основі всебічного, повного та неупередженого врахування обставин кримінального провадження в їх сукупності визначає тяжкість конкретних кримінальних правопорушень, враховуючи їх характер, цінність суспільних відносин, на які вчинено посягання, тяжкість наслідків, спосіб посягання, форму і ступінь вини, мотивацію кримінального правопорушення, наявність або відсутність кваліфікуючих ознак тощо.
Метою кримінально-виконавчого законодавства України, визначеної в ст. 1 КВК України, є захист інтересів особи, суспільства і держави шляхом створення умов для виправлення і ресоціалізації засуджених, запобігання вчиненню нових кримінальних правопорушень як засудженими, так і іншими особами, а також запобігання тортурам та нелюдському або такому, що принижує гідність, поводженню із засудженими.
Завданнями кримінально-виконавчого законодавства України, окрім іншого, є визначення порядку застосування до засуджених заходів впливу з метою виправлення і профілактики асоціальної поведінки; участі громадськості в цьому процесі.
При призначенні покарання, суд враховує і позицію Європейського суду з прав людини, яка викладена у справі «Езе і Коннорс проти Сполученого Королівства» від 09.10.2003, відповідно до якої кримінальне покарання переслідує, як прийнято вважати, подвійну мету – покарання і стримування від вчинення нових злочинів. 
Враховуючи вищенаведені обставини, позицію прокурора, яка просила призначити обвинуваченому покарання у виді позбавлення волі з призначення додаткового покарання; позицію потерпілої ОСОБА_5 , яка залишила вирішення питання щодо призначення покарання ОСОБА_3 на розсуд суду, позицію обвинуваченого ОСОБА_3 та його захисника, які просили призначати покарання в межах мінімальної санкції ч. 3 ст. 286-1 КК України із застосуванням вимог ст.ст. 75,76 КК України, суд вважає за необхідне призначити покарання ОСОБА_3 у виді позбавлення волі з позбавленням права керувати транспортними засобами.
При цьому, суд вважає за неможливе застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 вимог ст. 69 КК України, виходячи з наступного. 
Статтею 69 КК України передбачено, що за наявності кількох обставин, які пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, з урахуванням особи винного суд, умотивувавши своє рішення, може, крім випадків засудження за корупційний злочин, призначити основне покарання, нижче від найнижчої межі, встановленої в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу, або перейти до іншого, більш м`якого виду основного покарання, не зазначеного в санкції статті (санкції частини статті) Особливої частини цього Кодексу за цей злочин.
Суд зауважує, що частина 1 статті 69 КК України надає повноваження суду у виключних випадках призначити більш м`яке покарання, ніж мінімальне покарання, передбачене законом за відповідний злочин, лише «за наявності кількох обставин, що пом`якшують покарання та істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину», тобто якщо певні обставини або сукупність обставин одночасно відповідають двом умовам, визначеним в законі: вони можуть бути визнані такими, що пом`якшують покарання відповідно до частин 1 та/або 2 статті 66 КК України; істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину. Крім того, ці обставини чи сукупність обставин мають знаходитися в причинному зв`язку з цілями та/або мотивами злочину, поведінкою особи під час вчинення злочину та іншими факторами, які безпосередньо впливають на суспільну небезпеку злочину та/або небезпечність винуватої особи.
При визначенні поняття та змісту обставин, що істотно знижують ступінь тяжкості вчиненого злочину, суд має виходити з системного тлумачення статей 66 та 69 КК України та тих статей Особливої частини Кодексу, що визначають певні обставини, як ознаки привілейованих складів злочину, що істотно зменшують їх суспільну небезпечність, наслідком чого є зниження ступеню тяжкості вчиненого злочину. Ці обставини в своїй сукупності повинні настільки істотно знижувати ступінь суспільної небезпечності вчиненого злочину, що призначення винному навіть мінімального покарання в межах санкції було би явно несправедливим.
Аналогічну позицію виклав Верховний Суд у постанові від 03.02.2021 у справі №629/2739/18, провадження № 51-3479 км 20.
Під час розгляду справи встановлено, що ОСОБА_3 керував транспортним засобом в стані алкогольного сп`яніння (вміст алкоголю в сечі - 2,25 ‰), що є найбільш тяжким порушенням у сфері безпеки дорожнього руху. Тяжкість обумовлена ступенем суспільної небезпеки, яка завдається вказаним діянням, оскільки, водій у стані сп`яніння є загрозою для життя та здоров`я інших учасників дорожнього руху – водіїв, пасажирів, пішоходів, велосипедистів, а також і для самого себе та власності третіх осіб.
При цьому, суд виходить із того, що вчинений обвинуваченим ОСОБА_3 злочин хоча й відноситься до злочинів скоєних з необережності, однак ОСОБА_3 , сідаючи за кермо транспортного засобу у нетверезому стані, не міг не розуміти значення своїх дій та міг передбачити їх негативні наслідки. Тобто обвинувачений, знаходячись у нетверезому стані та керуючи транспортним засобом, не міг не розуміти, що він піддає загрозі як своє життя так і життя інших осіб (пасажирів), а в даному випадку – загрозу для життя неповнолітньої ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , а також інших пасажирів – ОСОБА_8 та ОСОБА_19 . Саме цей стан - стан алкогольного сп`яніння сприяв тому, що обвинувачений заздалегідь позбавив себе можливості правильно оцінювати дорожню обстановку, вибрати в установлених межах безпечну швидкість руху і координувати свої дії, проявляючи кримінальну протиправну самовпевненість, допустивши крайню неуважність до дорожньої обстановки та її змінам, не виконавши покладені на нього обов`язки, як на водія, грубо порушив Правила дорожнього руху та здійснив наїзд на дерево, внаслідок чого пасажирка його автомобіля неповнолітня ОСОБА_7 отримала тяжкі тілесні ушкодження, від яких остання померла на місці, а також пасажир його автомобіля ОСОБА_8 отримав тяжкі тілесні ушкодження, внаслідок отримання яких останній проходив стаціонарне лікування в медичному закладі. 
Крім того, суд при призначенні покарання також відхиляє доводи сторони захисту щодо можливості застосування до обвинуваченого ОСОБА_3 вимог ст. 75 КК України, оскільки відповідно до Закону України №1231-IX від 16.02.2021 звільнення від відбування покарання з випробуванням не припускається у випадках засудження за кримінальне правопорушення проти безпеки руху та експлуатації транспорту особами, які керували транспортними засобами у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебували під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Як вище зазначалось судом, основним безпосереднім об`єктом кримінального правопорушення за ст.ст. 286, 286-1 КК України, є безпека руху й експлуатації автомобільного та деяких інших видів транспорту, а вже його додатковим обов`язковим об`єктом – життя та здоров`я особи. 
Згідно з п.п. 20, 21 Постанови Пленуму Верховного Суду України №14 від 23.12.2005 зі змінами та доповненнями «Про практику застосування судами України законодавства у справах про деякі злочини проти безпеки дорожнього руху та експлуатації транспорту, а також про адміністративні правопорушення на транспорті» у кожному випадку призначення покарання за ст. 286 КК України необхідно обговорювати питання про доцільність застосування до винного додаткового покарання – позбавлення права керувати транспортними засобами. При призначенні покарання за відповідною частиною ст. 286 КК України суди мають враховувати не тільки наслідки, що настали, а й характер та мотиви допущених особою порушень Правил безпеки дорожнього руху або експлуатації транспорту, її ставлення до цих порушень та поведінку після вчинення злочину, вину інших причетних до нього осіб (пішоходів, водіїв транспортних засобів, працівників, відповідальних за технічний стан і правильну експлуатацію останніх, тощо), а також обставини, які пом`якшують і обтяжують покарання, та особу винного.
З огляду на вищезазначене, на те, що додаткове покарання – у виді позбавлення права керувати транспортними засобами – є обов`язковим для призначення при засудженні винної особи за ч. 3 ст. 286-1 КК України, на відсутність підстав для застосування вимог ст.ст. 69, 75 КК України, суд вважає за необхідне призначити обвинуваченому ОСОБА_3 додатковий вид покарання – позбавлення права керувати транспортними засобами.
Вказане призначене покарання обвинуваченому ОСОБА_3 , на переконання суду, буде відповідати його меті, справедливості і не потягне за собою порушення засад виваженості, що включає наявність розумного балансу між охоронюваними інтересами суспільства та правами особи, яка притягується до кримінальної відповідальності через приму того, що втручання держави в приватне життя особи повинно спрямовуватись на досягнення справедливого балансу між загальними інтересами суспільства та потребою захисту основоположних прав особи, – воно має бути законним (несвавільним), пропорційним (не становити надмірного тягаря для особи).
Тому саме це покарання, буде необхідним і достатнім для виправлення обвинуваченого ОСОБА_3 та попередження вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Запобіжний захід, як захід забезпечення кримінального провадження, у даному кримінальному провадженні відносно ОСОБА_3 у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_9 , до набрання вироком законної сили - залишити колишнім, строк відбування покарання обвинуваченому ОСОБА_3 слід рахувати з моменту його фактичного затримання в порядку ст. 208 КПК України, тобто з 01.04.2026.
За вимогами ч. 2 ст. 124 КПК України із ОСОБА_3 належить стягнути на користь держави витрати, пов`язані із проведенням судових експертиз, на загальну суму 5663,40 гривень.
Питання про долю речових доказів вирішити відповідно до ч. 9 ст. 100 КПК України. 
Питання щодо майна, на яке накладено арешт ухвалою слідчого судді, суд вирішує у відповідності до приписів ч. 4 ст. 174 КПК України.
На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, після складання та підписання повного тексту вироку суд користується своїм правом обмежитися проголошенням його резолютивної частини з обов`язковим врученням учасникам судового провадження повного тексту вироку в день його проголошення.
Керуючись ст.ст. 369, 370, 373, 374, ч. 15 ст. 615 КПК України, суд 
УХВАЛИВ:
ОСОБА_3  визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 3 ст. 286-1 КК України, і призначити йому покарання у виді позбавлення волі на строк 6 (шість) років з позбавленням права керувати транспортними засобами на строк 6 (шість) років. 
Строк відбування покарання  ОСОБА_3  обчислювати з моменту його фактичного затримання в порядку ст. 208 КПК України, тобто з 01 квітня 2026 року.
Запобіжний захід  ОСОБА_3  у виді тримання під вартою в умовах гауптвахти ІНФОРМАЦІЯ_9 залишити колишнім до набрання вироком законної сили.
Стягнути з  ОСОБА_3  на користь держави витрати пов`язані із проведенням судових експертиз в сумі 5663 (п`ять тисяч шістсот шістдесят три) гривні 40 (сорок) копійок.
Скасувати арешт майна, накладений відповідно до ухвали ІНФОРМАЦІЯ_10 від 29.03.2023 на автомобіль марки «ВАЗ 2121» (Нива), державний номерний знак НОМЕР_2 , вилучений 09.03.2023 під час проведення огляду місця дорожньо-транспортної пригоди, власником якого є ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_11 .
Речовий доказ (постанова слідчого від 09.03.2023) - автомобіль марки «ВАЗ 2121» (Нива), державний номерний знак НОМЕР_2 , який зберігається на території ІНФОРМАЦІЯ_12 за адресою: АДРЕСА_5 – повернути за належністю власнику ОСОБА_20 , ІНФОРМАЦІЯ_11 .
На вирок можуть бути подані апеляційні скарги протягом тридцяти днів з дня його проголошення до Дніпровського апеляційного суду через Амур-Нижньодніпровський районний суд міста Дніпра.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Учасники судового провадження мають право отримати в суді копію вироку. Копія вироку негайно після його проголошення вручається обвинуваченому та прокурору.
Учасникам судового провадження, які не були присутні при проголошенні резолютивної частини вироку, направити копію повного тексту вироку не пізніше наступного дня після ухвалення вироку (ч. 7 ст. 376 КПК України).
На підставі ч. 15 ст. 615 КПК України, в умовах дії воєнного стану, повний текст вироку вручити учасникам судового провадження в день його проголошення.

Суддя:          ОСОБА_1