Справа №760/25830/25 2-а/760/390/26	

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 травня 2026 року м. Київ
Солом`янський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Майстренка О.М., розглянувши за правилами спрощеного провадження без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом  ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: інспектор 1 взводу 1 роти 1 полку Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Преподобна Дар`я Олександрівна, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення, -
встановив:
У вересні 2025 року позивач звернувся до Солом`янського районного суду м. Києва із позовом про скасування постанови серії ЕНА №5619766 від 01.09.2025 про притягнення позивача до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 Кодексу України про адміністративні правопорушення (далі - КУпАП), а саме за те, що 01.09.2025 09:41 год, в м. Києві по проспекту Берестейський, 139/ у населеному пункті рухався зі швидкістю 107 км/год., при дозволеній максимальній швидкості руху в населеному пункті 50 км/год., чим перевищив встановлене п.12.4.ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах.
Позивач не погоджується і винесеною постановою, оскільки працівником поліції було здійснено заміри із «засідки». Прилад TRUCAM не був встановлений стаціонарно та знаходився в руках не у інспектора поліції, якою було здійснено розгляд справи про адміністративне правопорушення, а її колеги. Інспектором поліції під час розгляду справи не доведено вини позивача, оскільки в постанові не зазначено про долучення до неї відеозапису або знімку з екрану приладу. Також вказав, що у постанові невірно зазначено місце його проживання/реєстрації, що на думку позивача є істотним порушенням.
Протоколом автоматизованого розподілу справи головуючим у справі визначено суддю Майстренка О.М.
Ухвалою Солом`янського районного суду міста Києва від 09.10.2025 відкрито провадження у справі та призначено розгляд справи в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. 
16 січня 2026 року до суду надійшов відзив Департаменту патрульної поліції в якому представник відповідача просить відмовити у задоволенні позову в повному обсязі. Також представником відповідача до відзиву долучено відео та фото вчинення правопорушення.
Позивачем до суду на відзив відповідача подано заперечення, в якому позивач просить суд не приймати до уваги відзив відповідача та закрити провадження у справі у зв`язку із закінченням строків притягнення до адміністративної відповідальності відповідно до п. 7 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
Суд, повно і всебічно з`ясувавши всі фактичні обставини справи, на яких ґрунтується позов, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, приходить до наступного висновку.
Відповідно до ч. 1 ст. 2 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), завданням адміністративного судочинства є справедливе, неупереджене та своєчасне вирішення судом спорів у сфері публічно-правових відносин з метою ефективного захисту прав, свобод та інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
У ч. 3 ст. 2 КАС України, встановлено критерії, якими керується адміністративний суд при перевірці рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень.
Відповідно до ст. 5 КАС України кожному гарантується право на захист його прав, свобод та інтересів незалежним та неупередженим судом.
Згідно ст. 19 Конституції України, органи державної влади, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Судом встановлено, що постановою серії ЕНА №5619766 від 01.09.2025 ОСОБА_1 притягнуто до адміністративної відповідальності за ч.4 ст.122 КУпАП.
Згідно вказаної постанови, 01.09.2025 09:41 год, в м. Києві по пр-п Берестейський, 139 у населеному пункті ОСОБА_1 , керуючи транспортним засобом TOYOTA PRIUS, 
р.н. НОМЕР_1 , рухався зі швидкістю 107 км/год., при дозволеній максимальній швидкості руху в населеному пункті 50 км/год., чим перевищив встановлене п. 12.4.ПДР - порушення швидкісного режиму в населених пунктах.
Відповідно до п. 12.4 ПДР у населених пунктах рух транспортних засобів дозволяється зі швидкістю не більше 50 км/год.
Згідно ч. 4 ст. 122 КУпАП передбачена адміністративна відповідальність за перевищення встановлених обмежень швидкості руху транспортних засобів більш як на п`ятдесят кілометрів на годину тягне за собою накладення штрафу в розмірі ста неоподатковуваних мінімумів доходів громадян.
Відповідно до ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативних актів з питань безпеки дорожнього руху.
Пунктом 2.3 Правил дорожнього руху, затверджених передбачено, що для забезпечення безпеки дорожнього руху водій зобов`язаний зокрема: бути уважним, стежити за дорожньою обстановкою, відповідно реагувати на її зміну, стежити за технічним станом транспортного засобу і не відволікатися від керування цим засобом у дорозі; не створювати своїми діями загрози безпеці дорожнього руху.
Дорожня обстановка - сукупність факторів, що характеризуються дорожніми умовами, наявністю перешкод на певній ділянці дороги, інтенсивністю і рівнем організації дорожнього руху (наявність та стан дорожньої розмітки, дорожніх знаків, дорожнього обладнання, світлофорів), які повинен ураховувати водій під час вибору швидкості, смуги руху та прийомів керування транспортним засобом.
Відповідно до п. 1.3 Правил дорожнього руху, учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих Правил дорожнього руху, а також бути взаємно ввічливими.
Крім того, у п. 1.5 ПДР, вказано, що дії або бездіяльність учасників дорожнього руху та інших осіб не повинні створювати перешкоду для руху, загрожувати життю або здоров`ю громадян, завдавати матеріальних збитків.
Згідно з п. 1 ст. 247 КУпАП, обов`язковою умовою притягнення особи до адміністративної відповідальності є наявність події адміністративного правопорушення. Наявність події правопорушення доводиться шляхом надання доказів.
Відповідно до ст. 222 КУпАП, органи Національної поліції розглядають справи, зокрема про порушення правил дорожнього руху, в тому числі за ч. 4 ст. 122 КУпАП.
Від імені органів Національної поліції розглядати справи про адміністративні правопорушення і накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають спеціальні звання, відповідно до покладених на них повноважень.
Відповідно до п.4 розділу І Інструкції з оформлення поліцейськими матеріалів про адміністративні правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксовані не в автоматичному режимі, затвердженої наказом МВС України № 1395 від 07.11.2015 та зареєстрованої у Міністерстві юстиції України 10.11.2015 за №1408/27853 (далі - Інструкція), у разі виявлення правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, розгляд якого віднесено до компетенції Національної поліції України, поліцейський виносить постанову у справі про адміністративне правопорушення без складання відповідного протоколу.
Також, згідно з п. 9 ст. 31 Закону України «Про Національну поліцію» поліція може застосовувати такі превентивні заходи: застосування технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису.
Відповідно до ч. 1 ст. 40 Закону України «Про Національну поліцію» поліція для забезпечення публічної безпеки і порядку може закріплювати на форменому одязі, службових транспортних засобах, монтувати/розміщувати по зовнішньому периметру доріг і будівель автоматичну фото- і відеотехніку, а також використовувати інформацію, отриману із автоматичної фото- і відеотехніки, що знаходиться в чужому володінні, з метою: 
1) попередження, виявлення або фіксування правопорушення, охорони громадської безпеки та власності, забезпечення безпеки осіб; 2) забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Згідно зі ст. 72 КАС України доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Відповідно до ч. 1 ст.73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування. Обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування (ч. 2 ст.74 КАС України).
Відповідно до ст. 251 КУпАП України, доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненням особи, яка притягується до адміністративної відповідальності, іншими доказами, перелік яких не вичерпний.
Позивачем не надано суду жодного доказу та не викладено обставин, які підтверджували б неправомірність дій відповідача та відсутність в діях позивача порушення ПДР України.
Разом з тим, від відповідача на адресу Солом`янського районного суду міста Києва надійшов відзив на позовну заяву про скасування постанови про адміністративне правопорушення серії ЕНА №5619766 від 01.09.2025, фото та відеозапис фіксації правопорушення. Швидкість руху транспортного засобу позивача зафіксовано за допомогою лазерного вимірювача швидкості TruCam ТC008389. 
Кабінетом Міністрів України затверджено постанову від 04.06.2015 р. № 374 Перелік категорій законодавчо регульованих ЗВТ, що підлягають періодичній повірці, пунктом 20 якого визначені вимірювачі швидкості руху транспортних засобів дистанційні, до яких належать, у тому числі, TruCam.
Для всіх законодавчо регульованих ЗВТ, що застосовуються в Україні, наказом Мінекономрозвитку від 13.10.2016 р. № 1747 «Про затвердження міжповірочних інтервалів законодавчо регульованих засобів вимірювальної техніки, що перебувають в експлуатації, за категоріями», зареєстрованим в Мін`юсті 01.11.2016 за № 1417/29547, встановлені міжповірочні інтервали незалежно від типу, модифікації, виробника цих ЗВТ. Для вимірювачів швидкості руху транспортних засобів дистанційних встановлено міжповірочний інтервал - 1 рік.
При цьому, факт руху автомобіля марки TOYOTA PRIUS, р.н. НОМЕР_1 , яким керував позивач, зі швидкістю 107 км/год., підтверджується відеозаписом, здійсненим за допомогою приладу TruCam ТC008389, долученим до відзиву та дослідженим судом.
Результати фото- та відеофіксації лазерного вимірювача швидкості TruCam ТC008389, на якому зафіксовано автомобіль позивача TOYOTA PRIUS, р.н. НОМЕР_1 , як такий, що перевищив встановлені Правилами дорожнього руху обмеження швидкісного режиму на автомобільних дорогах, суд вважає даний доказ належним, допустимим та таким, що доводить вину позивача у вчиненні адміністративного правопорушення.
При цьому, ст. 40 ЗУ «Про національну поліцію» дозволяє інспектору патрульної поліції використовувати інформацію, отриману із відеотехніки, що закріплена на форменому одязі, службових транспортних засобах з метою забезпечення дотримання правил дорожнього руху.
Разом з цим, посилання позивача на ті обставини, що інспектор допустив порушення, оскільки тримав лазерний вимірювач швидкості TruCAM в руках, судом вважає помилковими, оскільки чинним законодавством, зокрема ст. 40 ЗУ «Про Національну поліцію» не обмежено спосіб розміщення відеоприладу, яким є вимірювач швидкості.
Тобто, покази приладу TruCam ТC008389 оцінюються інспектором як доказ в розумінні 
ст. 251 КУпАП при розгляді справи про адміністративне правопорушення.
Таким чином, суд дійшов висновку, що стягнення відповідачем застосовано без порушень, в межах санкції ч. 4 ст. 122 КУпАП, за якою позивач притягнутий до адміністративної відповідальності, а тому підстави для задоволення позову відсутні, оскільки постанова винесена уповноваженою особою, яка мала право розглядати справу про адміністративне правопорушення з дотриманням правил чинного законодавства, доказів, які мали спростувати факт наявності адміністративного правопорушення та обставин, що виключають адміністративну відповідальність, позивачем у межах розгляду даної справи надано не було і судом таких обставин не встановлено; факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого 
ч. 4 ст. 122 КУпАП, підтверджується постановою, відеозаписом та не спростовані позивачем.
Вимога позивача про закриття провадження у справі у зв`язку із закінченням строку притягнення до адміністративної відповідальності, тобто на підставі п. 7 ст. 247 КУпАП є безпідставною, оскільки позивача притягнуто до адміністративної відповідальності 01.09.2025, тобто безпосередньо після вчинення ним адміністративного правопорушення. Підстав для скасування оскаржуваної постанови судом не встановлено. 
Щодо невірно зазначеного у постанові місце проживання/реєстрації позивача, суд не вбачає зазначене порушення істотним, оскільки інспектором поліції у оскаржуваній постанові зазначено дані місця проживання позивача, які ним зазначено особисто під час розгляду справи.
Щодо розміру судового збору, сплаченого позивачем.
Статтею 7 Закону України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» встановлено у 2025 році прожитковий мінімум на одну особу в розрахунку на місяць для працездатних осіб з 
1 січня 2025 року у розмірі 3028 гривні.
Отже, за подання позовної заяви з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності позивачу необхідно було надати докази сплати судового збору у сумі 605,60 грн. (3028 грн. х 0,2).
Проте, позивачем надано доказ сплати судового збору у розмірі 1211,20 грн. (квитанція на переказ готівки №1.298604765.1), а тому надмірно сплачений судовий збір у розмірі 605,60 грн підлягає поверненню позивачу з Державного бюджету України в порядку ст. 7 Закону України «Про судовий збір».
Відповідно до ч. 1 ст. 132 КАС України, судові витрати, пов`язані з розглядом справи, відносяться на рахунок позивача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 7, 9, 122, 222, 251, 252, 258 КУпАП, ст.ст.2, 5, 9, 73-76, 77, 241, 242, 243-247, 250, 255, 295, 297 КАС України,-
ухвалив:
У задоволенні позову  ОСОБА_1 до Департаменту патрульної поліції, третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: інспектор 1 взводу 1 роти 1 полку Управління патрульної поліції в м. Києві Департаменту патрульної поліції Преподобна Дар`я Олександрівна, про скасування постанови про накладення адміністративного стягнення - відмовити.
Надмірно сплачений судовий збір у розмірі 605 (шістсот п`ять) гривень 60 копійок, згідно квитанції на переказ готівки №1.298604765.1, повернути ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_2 ) з Державного бюджету України у відповідності до ст. 7 Закону України «Про судовий збір».
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом десяти днів до Шостого апеляційного адміністративного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення (ухвали) суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя     О. Майстренко