РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

27 травня 2026 року 	м. Рівне	№460/6731/26	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді О.Р. Греська, розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників справи адміністративну справу за позовом
ОСОБА_1 
до	Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України 	
 	про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій,	
В С Т А Н О В И В:
До Рівненського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі по тексту – позивач) до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі по тексту – відповідач) про визнання протиправними дій Військової частини НОМЕР_2 , які виразилися у відмові ОСОБА_1 у звільненні з військової служби на підставі абзацу «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, за результатом розгляду його неодноразових рапортів, зокрема, і рапорту від 30 березня 2026 року; зобов`язання Військової частини НОМЕР_2 прийняти рішення про звільнення та виключення зі списків особового складу ОСОБА_1 з військової служби на підставі абзацу «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Ухвалою від 20.04.2026 позовну заяву ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання дій протиправними, зобов`язання вчинення певних дій прийнято до розгляду. Відкрито спрощене позовне провадження в адміністративній справі №460/6731/26.
На обґрунтування позовних вимог ОСОБА_1 , що 15.05.2023 під час дії воєнного стану уклав контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України строком на три роки. Умовами контракту передбачено, що він є строковим та укладається за погодженням сторін, а також обов`язок сторін не пізніше ніж за три місяці до його закінчення визначитися щодо подальшого проходження служби. Позивач стверджує, що не мав наміру продовжувати військову службу після закінчення строку контракту, про що повідомляв безпосереднього командира та подавав рапорти про звільнення, однак такі рапорти, за його твердженням, не реєструвалися та втрачалися у військовій частині. Після звернення за правничою допомогою адвокатом було направлено адвокатський запит, у відповідь на який військова частина на день звернення Позивача до суду так і не надала. У подальшому позивачу було відмовлено у звільненні з військової служби з посиланням на норми Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» та положення щодо продовження дії контракту в умовах воєнного стану. Позивач вважає таку відмову протиправною, оскільки нового контракту не укладав, згоди на продовження служби не надавав, а отже, за його позицією, відсутні правові підстави для відмови у звільненні у зв`язку із закінченням строку контракту, тому просить захистити його порушені права у судовому порядку.
Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України у відзиві на позовну заяву заперечує проти її задоволення та зазначає, що 15.05.2023 між Міністерством внутрішніх справ України в особі командира військової частини та ОСОБА_1 було укладено контракт про проходження військової служби у Національній гвардії України на посадах сержантського та старшинського складу, відповідно до якого позивач добровільно взяв на себе обов`язок проходити військову службу протягом строку дії контракту, а в умовах особливого періоду — і понад встановлений строк, згідно з вимогами законодавства.
Відповідач зазначає, що позивач 30.03.2026 року подав рапорт про звільнення з військової служби у зв`язку із закінченням строку контракту, однак листом від 10.04.2026 №45/12 йому було повідомлено про відсутність правових підстав для звільнення, оскільки в умовах воєнного стану дія контракту продовжується понад встановлені строки відповідно до Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
Відповідач посилається на положення статті 65 Конституції України, якими встановлено обов`язок громадян щодо захисту Вітчизни, а також на норми Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», які передбачають продовження строку дії контракту в умовах особливого періоду та воєнного стану. Також відповідач зазначає, що на момент укладення контракту діяли імперативні норми щодо продовження військової служби під час мобілізації та воєнного стану, а відповідні зміни до законодавства не можуть застосовуватися у спосіб, який би змінював правові наслідки вже укладеного контракту.
Крім того, відповідач посилається на судову практику, зокрема рішення Вінницького окружного адміністративного суду та постанову П`ятого апеляційного адміністративного суду, в яких підтверджено підхід щодо продовження дії контракту в умовах воєнного стану.
З огляду на викладене, відповідач вважає, що його дії є законними, в межах повноважень та у спосіб, визначений законом, підстави для звільнення позивача відсутні, а позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що не підлягають задоволенню.
У відповіді на відзив на позовну заяву Позивач заперечував проти доводів відповідача, викладених у відзиві на позовну заяву, просив адміністративний позов задовольнити у повному обсязі.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив такі обставини та надав їм правову оцінку.
Позивач, ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 є громадянином України, що підтверджується копією паспорта громадянина України № НОМЕР_3 , орган, що його видав — 5611.
З моменту підписання контракту про проходження громадянами України військової служби у Національній гвардії України від 15 травня 2023 року і станом на сьогодні позивач проходить військову службу у військовій частині НОМЕР_2 Національної гвардії України, що підтверджується матеріалами справи та не оскаржується сторонами.
Пунктом 3 вказаного контракту визначено, що він є строковим та укладається відповідно до строків, установлених законодавством, за погодженням сторін, строком на три роки.
Позивач 30 березня 2026 року звернувся з рапортом до командира військової частини НОМЕР_2 , в якому зазначив своє небажання продовжувати військову службу та просив звільнити його з лав Національної гвардії України у зв`язку із закінченням строку дії контракту на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу».
10 квітня 2026 року військовою частиною НОМЕР_2 Національної гвардії України було відмовлено у задоволенні зазначеного рапорту.
При цьому факт подання позивачем рапорту від 30 березня 2026 року про звільнення у зв`язку із закінченням строку контракту не є спірним та визнається сторонами.
Вважаючи протиправними дії Військової частини НОМЕР_2 щодо відмови у звільненні з військової служби на підставі абзацу «ж» пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок та військову службу», у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне.
Згідно із положеннями частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Правовий порядок в Україні ґрунтується на засадах, відповідно до яких ніхто не може бути примушений робити те, що не передбачено законодавством.
Згідно із статтею 65 Конституції України захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, шанування її державних символів є обов`язком громадян України.
Громадяни відбувають військову службу відповідно до закону.
Відповідно до статті 106 Конституції України Президент України, зокрема, приймає відповідно до закону рішення про загальну або часткову мобілізацію та введення воєнного стану в Україні або в окремих її місцевостях у разі загрози нападу, небезпеки державній незалежності України.
Указом Президента України «Про введення воєнного стану в Україні», який затверджено Законом України від 24 лютого 2022 року №2102-IX, в Україні введено воєнний стан, який триває й до теперішнього часу.
Преамбулою Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 № 2232-ХІІ (далі - Закон № 2232-ХІІ) визначено, що цей Закон здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби.
Відповідно до частин першої-третьої статті 1 Закон України «Про військовий обов`язок і військову службу» від 25 березня 1992 року №2232-XII (далі Закон №2232-XII) захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України. Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями. Військовий обов`язок зокрема, включає: прийняття в добровільному порядку (за контрактом) та призов на військову службу; проходження військової служби.
Частинами першою, другою, шостою, чотирнадцятою статті 2 Закону №2232-XII визначено, військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. Час проходження військової служби зараховується громадянам України до їх страхового стажу, стажу роботи, стажу роботи за спеціальністю, а також до стажу державної служби. Проходження військової служби здійснюється, зокрема, громадянами України - у добровільному порядку (за контрактом) або за призовом. Види військової служби: строкова військова служба; військова служба за призовом під час мобілізації, на особливий період; військова служба за контрактом осіб рядового складу; військова служба за контрактом осіб сержантського і старшинського складу; військова служба (навчання) курсантів вищих військових навчальних закладів та закладів вищої освіти, які мають у своєму складі військові інститути, факультети військової підготовки, кафедри військової підготовки, відділення військової підготовки (далі - вищі військові навчальні заклади та військові навчальні підрозділи закладів вищої освіти), а також закладів фахової передвищої військової освіти; військова служба за контрактом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб офіцерського складу; військова служба за призовом осіб із числа резервістів в особливий період. Виконання військового обов`язку в особливий період здійснюється з особливостями, визначеними цим Законом та іншими нормативно-правовими актами.
Суд констатує, що спірним у справі є саме відмова Військової частини НОМЕР_2 у звільненні ОСОБА_1 з військової служби відповідно до підпункту «ж» пункту 3 (у зв`язку із закінченням строку контракту) частини п`ятої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», оформлену листом від 10 квітня 2026 року № 45/12.
Пунктом 2 частини восьмої статті 23 Закону №2232-XII (у редакції, чинній на дату подання рапорту 30 березня 2026 року) визначено, що під час дії особливого періоду для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки: на період проведення мобілізації, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону; до дня завершення виконання завдань в інтересах оборони України, безпосередньої участі у веденні воєнних (бойових) дій, у тому числі на території проведення антитерористичної операції, а також у районах здійснення заходів із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії держави, що формально чи фактично є учасником воєнних дій проти України; на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
В особливий період, крім періодів проведення мобілізації та дії воєнного стану, військова служба для військовослужбовців, строк контракту яких закінчився, може бути продовжена за новими контрактами на строки, визначені частиною четвертою цієї статті.
Пунктом 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII (у редакції, чинній на дату подання рапорту 30 березня 2026 року) визначено, що контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах під час проведення мобілізації та дії воєнного стану:
а) за віком - у разі досягнення граничного віку перебування на військовій службі;
б) за станом здоров`я:
на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби або про тимчасову непридатність до військової служби з переоглядом через 6-12 місяців;
за наявності інвалідності (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
в) у зв`язку з набранням законної сили обвинувальним вироком суду, яким призначено покарання у виді позбавлення волі або обмеження волі;
г) через сімейні обставини або інші поважні причини, перелік яких визначається частиною дванадцятою цієї статті (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
ґ) за власним бажанням (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України), але не раніше шести місяців проходження ними безперервної військової служби;
д) у зв`язку із звільненням з полону (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу);
е) у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів - у разі неможливості їх використання на службі (для осіб вищого офіцерського складу);
ж) у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану;
з) у зв`язку з призначенням (обранням) на посаду судді, судді Конституційного Суду України, члена Вищої ради правосуддя, члена Вищої кваліфікаційної комісії суддів України, керівника служби дисциплінарних інспекторів Вищої ради правосуддя, його заступника, дисциплінарного інспектора Вищої ради правосуддя;
и) у зв`язку з визнанням військовослужбовця таким, що не пройшов випробування, встановлене частиною першою статті 21-2 цього Закону (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України);
і) через службову невідповідність (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України);
ї) у зв`язку з відмовою від проведення психофізіологічного дослідження із застосуванням поліграфа (для військовослужбовців із числа іноземців та осіб без громадянства, які проходять військову службу за контрактом у Збройних Силах України, Державній спеціальній службі транспорту та Національній гвардії України);
й) у зв`язку з визнанням військовослужбовця таким, що не пройшов випробування, встановлене частиною сьомою статті 20-2 цього Закону (для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 20 цього Закону);
к) через службову невідповідність (для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом відповідно до частини десятої статті 20 цього Закону);
л) з інших підстав, визначених Законом України "Про розвідку" (крім звільнення за згодою сторін).
Відтак, відповідно до підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII (у редакції, чинній на дату подання рапорту 30 березня 2026 року) контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
З аналізу наведених норм судом встановлено, що право військовослужбовця на звільнення з військової служби на підставі підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII (у редакції, чинній на дату подання рапорту 31 січня 2026 року) виникає за наявності таких обставин:
1) укладання контракту під час дії воєнного стану;
2) закінчення строку дії такого контракту;
3) відсутність у військовослужбовця бажання продовжувати військову службу.
Водночас, суд звертає увагу відповідача, що в межах цієї справи не є спірним питанням підстави укладання та зміст контракту про проходження громадянами України військової служби 15 травня 2023 року, а саме - його добровільності укладання. Тому суд відхиляє доводи відповідача відносно того, що такий контракт укладено добровільно, та те що позивач пішов на умови контракту - як безпідставні та необґрунтовані.
Крім того, суд зауважує, що матеріали справи не містять доказів того, що між позивачем і відповідачем по закінченню контракту від 15 травня 2023 року, як того вимагає чинне законодавство, так і вимагало, на момент укладення контракту, - укладено новий контракт. Разом з тим матеріали справи, також не містять наказу по особовому складу щодо укладення нового контракту.
Суд звертає увагу на те, що проходження військової служби громадянами здійснюється як Законом України « Про військову службу і військовий обов`язок» так і Порядком проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України від 10.12.2008 р. № 1153/2008.
Відтак відповідно і до вищевказаного п. 27 Положення ( як в редакції на момент підписання Контракту 15 травня 2023 року, так і на сьогоднішній день) – чітко встановлено, що військовослужбовці укладають новий контракт про проходження військової служби у разі:
- Закінчення строку дії попереднього контракту про проходження військової служби
Відповідно до ч. 4 ст. 23 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» ( як на момент підписання контракту із Позивачем , так і на сьогоднішній день), також чітко встановлено, що під час дії особливого періоду для військовослужбовців за їх бажанням строк проходження військової служби за новим контрактом може бути продовжено строк від 1 до 10 років, але не більше ніж до досягнення граничного віку перебування на військовій службі.
Тобто, законодавець встановлює обов`язкові умови для продовження строку проходження військової служби:
1. Новий контракт;
2. Бажання військовослужбовця.
Дані умови є взаємопов`язані та не можуть існувати окремо.
Відтак, враховуючи вищезазначене, суд приходить до висновку, по-перше, що позивач дотримався всіх умов, які від нього залежали, а саме: а) уклав контракт під час дії воєнного стану; б) строк дії контракту про проходження військової служби закінчився; в) не висловив бажання продовжувати військову службу. По-друге, Військова частина НОМЕР_2 , у свою чергу, не дотрималася вимог, встановлених законодавством, оскільки: а) не надала доказів укладення з позивачем нового контракту на визначений строк, як того вимагають відповідні норми; б) не надала доказів наявності волевиявлення (згоди) військовослужбовця на продовження проходження військової служби.
Суд констатує, що станом на момент закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, жодним нормативно-правовим актом не передбачено автоматичного продовження строку військової служби, тим більше без визначення конкретного строку такого продовження.
Суд критично оцінює посилання відповідача на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 02.10.2025 у справі № 120/8301/25, яке набрало законної сили, оскільки в Україні основним джерелом права є нормативно-правовий акт, а не судовий прецедент. Водночас суд звертає увагу на частину 6 статті 13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» від 02.06.2016 № 1402-VIII, відповідно до якої висновки щодо застосування норм права, викладені у постановах Верховного Суду, враховуються іншими судами при застосуванні таких норм права.
Верховний Суд у постанові від 19 вересня 2024 року у справі №120/10413/22 зазначив, що новий акт законодавства застосовується до тих правовідносин, які виникли після набрання ним чинності; якщо правовідносини тривалі і виникли до ухвалення акта законодавства та продовжують існувати після його ухвалення, то нове нормативне регулювання застосовується з дня набрання ним чинності або з дня, встановленого цим нормативно-правовим актом, але не раніше дня його офіційного опублікування. Застосування стосовно триваючих відносин до їх завершення нормативно-правового регулювання, яке діяло на час їх виникнення, допускається за окремим рішенням і розглядається з позицій встановлення спеціального регулювання перехідного періоду «переживаючої» (ультраактивної) дії нормативно-правових актів. Водночас, таке застосування повинно бути чітко обумовлено при прийнятті відповідних нормативно-правових актів. Відсутність такого застереження не надає суб`єкту владних повноважень права на самовільне застосування нечинних правових норм.
Адміністративні суди оцінюють законність рішень суб`єктів владних повноважень виключно з точки зору законодавства, яке діяло на момент прийняття таких рішень.
Отже, з огляду на викладене, до спірних правовідносин належить застосовувати пряму дію норми у часі, а саме, у тій редакції, яка була чинною на момент розгляду відповідачем рапорту позивача від 30 березня 2026 року.
Згідно з підпунктом 2 пункту 35 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10 грудня 2008 року №1153/2008, (у редакції, чинній на дату подання рапорту 31 січня 2026 року), контракт припиняється (розривається), а військовослужбовець звільняється з військової служби (крім випадку, передбаченого пунктом 195 цього Положення), зокрема, за бажанням військовослужбовця - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", "ж", "к" пункту 1, а в особливий період (крім строку проведення мобілізації та дії воєнного стану) - за наявності підстав, передбачених підпунктами "а", "б", "в", "ґ", та "к" пункту 2 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу".
Підпункт «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII у редакції Закону України від 11 квітня 2024 року №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку»: «контракт припиняється (розривається), а військовослужбовці, які проходять військову службу за контрактом, звільняються з військової служби на підставах під час проведення мобілізації та дії воєнного стану у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану».
Згідно з пунктом 1 розділу II «Прикінцеві та перехідні» вказаного закону положення останнього набирають чинності через один місяць з дня, наступного за днем його опублікування, крім абзаців дванадцятого і тринадцятого підпункту 2 пункту 8 розділу I цього Закону (щодо внесення змін до частин четвертої і п`ятої статті 6 Закону України «Про мобілізаційну підготовку та мобілізацію»), які набирають чинності через вісім місяців з дня, наступного за днем опублікування цього Закону.
Отже, станом на 30 березня 2026 року позивач мав право на звільнення зі служби за підпунктом «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII (як такий, що уклав контракт під час дії воєнного стану), яке він й реалізував, звернувшись із рапортом.
Більш того, зміни внесені до Закону №2232-XII Законом України від 11 квітня 2024 року №3633-IX «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо окремих питань проходження військової служби, мобілізації та військового обліку» гармонізували між собою положення пункту 2 частини восьмої та підпункту «ж» пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону №2232-XII, а саме для військовослужбовців, які проходять військову службу за контрактом, дія контракту продовжується понад встановлені строки: на період дії воєнного стану, крім випадків, визначених пунктом 3 частини п`ятої статті 26 цього Закону.
Враховуючи зазначене, суд приходить до висновку, що відмова Військової частини НОМЕР_2 у задоволені рапорту ОСОБА_1 від 30 березня 2026 року є протиправною.
Суд зазначає, що за наслідками розгляду рапорту позивача від 30.03.2026 відповідачем надіслано лист від 10.04.2026, яким фактично відмовлено у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану.
Враховуючи викладене та встановлені обставини у справі, суд вважає на підставі частини 2 статті 9 Кодексу адміністративного судочинства України, визнати протиправною відмову відповідача у звільненні позивача з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, що викладена у листі від 10.04.2026, зобов`язати відповідача повторно розглянути рапорт позивача від 30.03.2026 та прийняти рішення щодо його звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Таким чином, суд дійшов висновку, що позовні вимоги підлягають задоволенню з урахуванням частини 2 статті 9 КАС України.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі пункту 12 частини 1 статті 5 Закону України «Про судовий збір», відсутні підстави для розподілу судових витрат. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України задовольнити повністю.
Визнати протиправною відмову Військової частини НОМЕР_2 Національної гвардії України у звільненні ОСОБА_1 з військової служби на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини п`ятої статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, що викладена у листі від 10.04.2026.
Зобов`язати Військову частину НОМЕР_2 Національної гвардії України повторно розглянути рапорт ОСОБА_1 від 30.03.2026 та прийняти рішення щодо його звільнення з військової служби та виключення зі списків особового складу на підставі підпункту "ж" пункту 3 частини 5 статті 26 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", у зв`язку з закінченням строку служби (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу) у разі закінчення строку контракту, укладеного під час дії воєнного стану, з урахуванням правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_4 ) 
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 Національної гвардії України ( АДРЕСА_2 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_5 ) 

Повний текст рішення складений 27.05.2026.

Суддя       Олег ГРЕСЬКО