21.04.26
22-ц/812/718/26

Єдиний унікальний номер судової справи 945/2215/25
Номер провадження 22-ц/812/718/26
Доповідач апеляційного суду Серебрякова Т.В.

Постанова
Іменем України

21 квітня 2026 року      місто Миколаїв

Колегія суддів судової палати у цивільних справах Миколаївського апеляційного суду в складі:

головуючого Серебрякової Т.В.,
суддів: Коломієць В.В., Тищук Н.О., 

з секретарем судового засідання Коростієнко Н.С.,

переглянувши у відкритому судовому засіданні за апеляційною скаргою ОСОБА_1  рішення, яке ухвалено Очаківським міськрайонним судом Миколаївської області 20 січня 2026 року, під головуванням судді Шевиріної Т.Д., в приміщені цього ж суду, у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

УСТАНОВИЛА:

У жовтні 2025 року Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Кредит-Капітал» (далі – ТОВ «ФК «Кредит-Капітал») звернулося до Миколаївського районного суду Миколаївської області з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості.
Ухвалою судді Миколаївського районного суду Миколаївської області від 09 жовтня 2025 року цивільну справу передано за підсудністю до Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області.
Позов обґрунтовано тим, що 12 жовтня 2024 року між Товариством з обмеженою відповідальністю «Стар Файненс Груп» (далі – ТОВ «Стар Файненс Груп») та ОСОБА_1 укладено два окремі договори про надання фінансового кредиту за №17865-10/2024 та за №17878-10/2024.
Договір про надання фінансового кредиту від 12 жовтня 2024 року № 17865-10/2024 передбачає надання відповідачу фінансового кредиту в розмірі 2 000 грн., а договір про надання фінансового кредиту від 12 жовтня 2024 року №17878-10/2024 – надання кредиту в розмірі 2 600 грн. на умовах строковості, зворотності, платності.
Відповідно до пункту 1.2 договорів, кредит надається строком на 120 днів. Наданий кредит клієнт зобов`язується погасити частинами відповідно до графіку платежів, що зазначений в додатках №1 договорів. Кінцева дата погашення кредиту 08 лютого 2025 року.
Пунктом 1.4 договорів встановлено, що за користування кредитом первинний кредитор нараховує проценти в розмірі 1% в день на залишок заборгованості, що є платою за користування кредитом.
Відповідно до пункту 1.4.1 договорів денна процентна ставка складає 0.88% та застосовується у межах строку кредитування, вказаного в п.1.2 цього договору. 
Згідно пункту 1.6 договорів кредит надається клієнту в безготівковій формі у національній валюті на рахунок клієнта, включаючи використання реквізитів платіжної картки №4441 - 11xx - xxxx – 5979.
Позивач вказував, що через недотримання відповідачем графіку платежів, загальна сума боргу за договором про надання фінансового кредиту від 12 жовтня 2024 року №17865-10/2024 становить 6 440 грн., що складається з 2 000 грн. – тіла кредиту, 2 160 грн. – відсотків та 2 280 грн. суми неустойки.
Загальна сума боргу за договором про надання фінансового кредиту від 12 жовтня 2024 року №17878-10/2024 становить 8 372 грн., що складається з 2 600 грн. – тіла кредиту, 2 808 грн. – відсотків та 2 964 грн. – суми неустойки. 
27 січня 2025 року ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу №27012025, відповідно до якого ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги по відношенню до осіб, які були боржниками ТОВ «Стар Файненс Груп», зокрема і ОСОБА_1 за кредитними договорами №17865-10/2024 та №17878-10/2024 від 12 жовтня 2024 року.
На підставі викладеного, позивач просив стягнути з відповідача заборгованість за договорами про надання фінансового кредиту від 12 жовтня 2024 року №17865-10/2024 та №17878-10/2024 в загальному розмірі 14 812 грн., судові витрати, пов`язані з розглядом справи, які складаються з 2 422 грн. 40 грн. судового збору та 8 000 грн. витрат на правничу допомогу.
Рішенням Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 січня 2026 року позов ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в рахунок заборгованості за кредитним договором №17865-10/2024 від 12 жовтня 2024 року, укладеним з ТОВ «Стар Файненс Груп», станом на 11 листопада 2025 року заборгованість в сумі 4 160 грн., з яких: тіло кредиту – 2 000 грн, заборгованість за процентами – 2 160 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» в рахунок заборгованості за кредитним договором №17878-10/2024 від 12 жовтня 2024 року, укладеним з ТОВ «Стар Файненс Груп», станом на 11 листопада 2025 року заборгованість в сумі 5 408 грн., з яких: тіло кредиту – 2 600 грн., заборгованість за процентами – 2 808 грн.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» – 1 937 грн. 89 коп. – в рахунок відшкодування витрат на правничу допомогу.
В решті позовних вимог – відмовлено. 
Повернуто ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» з державного бюджету частину судового збору у сумі 1 564 грн 78 коп., сплаченого згідно з платіжною інструкцією №20609 від 03 вересня 2025 року.
Рішення суду першої інстанції мотивовано тим, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договорами не виконав, внаслідок чого утворилася заборгованість, а тому суд дійшов до висновку про обґрунтованість позову в частині стягнення заборгованості за тілом кредиту та процентами.
Вирішуючи вимогу про стягнення неустойки за вищевказаними кредитними договорами, суд зазначив, що п.18 Прикінцевих та Перехідних положень Цивільного кодексу України визначено, що у період дії в Україні воєнного, надзвичайного стану та у тридцятиденний строк після його припинення або скасування у разі прострочення позичальником виконання грошового зобов`язання за договором, відповідно до якого позичальнику було надано кредит (позику) банком або іншим кредитодавцем (позикодавцем), позичальник звільняється від відповідальності, визначеної статтею 625 цього Кодексу, а також від обов`язку сплати на користь кредитодавця (позикодавця) неустойки (штрафу, пені) за таке прострочення. Установити, що неустойка (штраф, пеня) та інші платежі, сплата яких передбачена відповідними договорами, нараховані включно з 24 лютого 2022 року за прострочення виконання (невиконання, часткове виконання) за такими договорами, підлягають списанню кредитодавцем (позикодавцем).
Враховуючи те, що зазначена норма ЦК України є імперативною, суд дійшов висновку про необґрунтованість позову в частині вимог про стягнення з відповідача неустойки у розмірі 2 280 грн. 00 коп. за кредитним договором №17865-10/2024 та 2 964 грн. за кредитним договором №17878-10/2024.
Визначаючи розмір витрат на професійну правничу допомогу, що підлягають відшкодуванню, суд врахував складність справи, яка є типовою, обсяг наданих правничих послуг, час, необхідний для підготовки позовної заяви, а також те, що розгляд справи здійснювався без участі представника позивача. З огляду на наведене суд дійшов висновку про обґрунтованість відшкодування витрат на правничу допомогу в розмірі 3 000 грн., що відповідає критеріям розумності та співмірності. Та з врахуванням принципу пропорційності розподілу судових витрат відповідно до розміру задоволених позовних вимог, з відповідача на користь позивача суд стягнув судові витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 1 937 грн. 89 коп.
В апеляційній скарзі відповідач ОСОБА_1 просив змінити рішення суду в частині визначення розміру заборгованості за процентами, зменшити розмір процентів за кредитним договором №17865-10/2024 на 1 000 грн.; за кредитним договором №17878-10/2024 на 1 000 грн. В іншій частині судове рішення залишити без змін. 
Зазначав, що суд першої інстанції правильно встановив факт існування зобов`язань та факт укладення кредитних договорів, однак розмір нарахованих процентів є надмірним та таким, що не повною мірою відповідає принципам розумності та справедливості, закріпленим у ст.3 ЦК України.
У відзиві на апеляційну скаргу ТОВ «ФК «Кредит-Капітал», просило апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду без змін, бо воно є законним та обґрунтованим.
Учасники справи в судове засідання апеляційної інстанції не з`явилися, були повідомлені про день, час та місце судового засідання шляхом направлення судової повістки через підсистему «Електронний суд».
В апеляційній скарзі ОСОБА_1 просив розглядати справу у його відсутність.
02 квітня 2026 року представник ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надіслав до апеляційного суду заяву про розгляд справи без участі представника позивача. 
Зважаючи на вимоги ст.ст.128,130, ч.2 ст.372 ЦПК України колегія суддів визнала неявку такою, що не перешкоджає апеляційному розгляду справи, враховуючи, зокрема, що матеріали справи є достатніми для проведення судового розгляду.
Згідно з ч.ч.1,2 ст.367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Перевіривши законність та обґрунтованість судового рішення в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів приходить до висновку про те, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Відповідно до ч.ч.1,2,5 ст.263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам судове рішення в оскаржуваній частині відповідає.
Так, забезпечення кожному права на справедливий суд та реалізація права особи на судовий захист мають здійснюватися з урахуванням норм Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, а також практики Європейського суду з прав людини, які відповідно до ст.17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини» від 23 лютого 2006 року за №3477-IV застосовуються судами при розгляді справ як джерело права.
За змістом п.1 ст.6, ст.13 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод (далі Конвенція), ратифікованої Законом України від 17 липня 1997 року №475/97-ВР, кожен має право на розгляд його справи упродовж розумного строку судом, який вирішить спір щодо його прав та обов`язків цивільного характеру.
Кожен, чиї права та свободи, визнані в цій Конвенції, було порушено, має право на ефективний засіб юридичного захисту в національному органі, навіть якщо таке порушення було вчинене особами, які здійснювали свої офіційні повноваження.
Відповідно до ст.ст.1,3 ЦК України, ст.ст.2,4-5,12-13,19 ЦПК України, завданнями цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави, що виникають з цивільних, житлових, земельних, сімейних, трудових відносин, а також справ, розгляд яких, в порядку цивільного судочинства, прямо передбачено законом.
При цьому, в порядку цивільного судочинства, виходячи із його загальних засад про неприпустимість свавільного втручання у сферу особистого життя людини; судовий захист цивільного права та інтересу; справедливість, добросовісність та розумність, перш за все регулюються особисті немайнові та майнові відносини (цивільні відносини), засновані на юридичній рівності, вільному волевиявленні, майновій самостійності їх учасників.
Кожна особа, а у випадках, встановлених законом, органи та особи, яким законом надано право захищати права, свободи та інтереси інших осіб, або державні чи суспільні інтереси, мають право в порядку, встановленому Цивільним процесуальним кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів; або прав, свобод та інтересів інших осіб, інтереси яких вони захищають, державних чи суспільних інтересів.
Частина 1 статті 15 ЦК України закріплює право кожної особи на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання.
Кожна особа має право на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства (ч.2 ст.15 ЦК України).
Із матеріалів справи встановлено, що 12 жовтня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №17865-10/2024, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти у сумі 2 000 грн. та зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Кредитні кошти надані позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок № НОМЕР_1 хх-хххх-5979 (п.п.1.1, 1.6 договору).
Згідно пунктів 1.2-1.4 договору кредит надається строком на 120 днів. Дата надання кредиту 12 жовтня 2024 року. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити частинами відповідно до графіку платежів. Кінцева дата погашення кредиту 08 лютого 2025 року. За користування кредитом нараховуються проценти в розмірі 1% в день на залишок заборгованості, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована. Денна процентна ставка складає 0.88% та застосовується у межах строку кредитування, вказаного п.1.2 цього договору.
Укладення відповідачем кредитного договору здійснено згідно Закону України «Про електронну комерцію» в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Стар Файненс Груп».
Кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «W1564» (а.с.8-14).
До укладення кредитного договору відповідач ознайомився і підписав 12 жовтня 2024 року за допомогою одноразового ідентифікатора «W1564» заявку-анкету клієнта на отримання фінансового кредиту, інформаційне повідомлення та Паспорт споживчого кредиту (а.с.24-25,26, 27-29).
Видача кредиту відповідачу підтверджується листом ТОВ «Універсальні платіжні рішення» від 08 серпня 2025 року, відповідно до якого за допомогою сервіс онлайн платежів iPay.ua 12 жовтня 2024 року 03:40:02 здійснено платіж на суму 2 000 грн., маска картки НОМЕР_2 , призначення платежу: зарахування 2 000 грн. на карту НОМЕР_2 (а.с.32).
Також, з матеріалів справи вбачається, що 12 жовтня 2024 року між ТОВ «Стар Файненс Груп» та відповідачем ОСОБА_1 укладено договір про надання фінансового кредиту №17878-10/2024, відповідно до умов якого останній отримав грошові кошти у сумі 2 600 грн та зобов`язався повернути кредит, сплатити проценти за користування кредитом в порядку та строки, визначені договором. Кредитні кошти надані позичальнику шляхом переказу на картковий рахунок № НОМЕР_1 хх-хххх-5979 (пункти 1.1, 1.6 договору).
Згідно пунктів 1.2-1.4 договору кредит надається позичальнику строком на 120 днів. Дата надання кредиту 12 жовтня 2024 року. Наданий кредит клієнт зобов`язаний погасити частинами відповідно до графіку платежів. Кінцева дата погашення кредиту 08 лютого 2025 року. За користування кредитом нараховуються проценти в розмірі 1% в день на залишок заборгованості, що є платою за користування кредитом. Тип процентної ставки: фіксована. Денна процентна ставка складає 0.88% та застосовується у межах строку кредитування, вказаного п.1.2 цього договору.
Укладення відповідачем кредитного договору здійснено згідно Закону України «Про електронну комерцію» в інформаційно-телекомунікаційній системі ТОВ «Стар Файненс Груп».
Кредитний договір підписано відповідачем електронним підписом за допомогою одноразового ідентифікатора «W3565» (а.с.16-23).
До укладення кредитного договору відповідач ознайомився і підписав 12 жовтня 2024 року за допомогою одноразового ідентифікатора «W3565» заявку-анкету клієнта на отримання фінансового кредиту, інформаційне повідомлення та Паспорт споживчого кредиту (а.с.33-34,35,36-38).
Видача кредиту відповідачу підтверджується листом ТОВ «Пейтек» від 08 серпня 2025 року, відповідно до якого 12 жовтня 2024 року 09:35 здійснено платіж на суму 2 600 грн на картку НОМЕР_2 , призначення платежу: зарахування на картку НОМЕР_2 (а.с.41).
Таким чином, судом встановлено, що ТОВ «Стар Файненс Груп» свої зобов`язання за кредитними договорами виконало в повному обсязі, а саме надало відповідачу грошові кошти в обсязі та у строк, визначеними умовами кредитних договорів. 
27 січня 2025 року ТОВ «Стар Файненс Груп» та ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» уклали договір факторингу №27012025. Згідно вказаного договору ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» набуло статусу нового кредитора та отримало право грошової вимоги, зокрема, й до відповідача за кредитним договором №17865-10/2024 від 12 жовтня 2024 року в розмірі 6 440 грн. та за кредитним договором №17878-10/2024 від 12 жовтня 2024 року в розмірі 8 372 грн. (а.с.46-54,55,58).
З розрахунку заборгованості слідує, що станом на дату звернення до суду загальна сума заборгованості відповідача за договором №17865-10/2024 складає 6 440 грн., з яких: тіло кредиту – 2 000 грн., заборгованість за процентами – 2 160 грн., 2 280 грн. – заборгованість за неустойкою (а.с.42-43). 
З розрахунку заборгованості за договором №17878-10/2024 слідує, що станом на дату звернення до суду, загальна сума заборгованості відповідача за договором складає 8 372 грн., з яких: тіло кредиту – 2 600 грн., заборгованість за процентами – 2 808 грн., 2 964 грн. – заборгованість за неустойкою (а.с.44-45).
08 вересня 2025 року ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» надіслало на адресу відповідача досудову вимогу, в якій вимагало погасили заборгованість за кредитними договорами в загальній сумі 14 812 грн., зазначивши платіжні реквізити для погашення (а.с.61). 
Ухвалюючи рішення про часткове задоволення позову, суд першої інстанції дійшов висновку про те, що відповідач взяті на себе зобов`язання за договорами не виконав, доказів на спростування вказаних обставин суду надано не було, на день винесення судом рішення, жодного доказу оплати відповідачем на рахунок позивача заборгованості в повному обсязі чи її частини за вищевказаним кредитом суду не надано.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.
Відповідно до вимог п.1 ч.1ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Згідно із ст.514 ЦК України, до нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом.
За договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника) (ч.1 ст.1077 ЦК України).
Відповідно до ст.ст.509-510,526 ЦК України, зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматись від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Загальними умовами зобов`язання є те, що зобов`язання має виконуватись належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом. Боржник не звільняється від відповідальності за неможливість виконання ним грошового зобов`язання. (ст.ст.525,625 ЦК України).
Відповідно до ст.ст.527,530 ЦК України боржник зобов`язаний виконати свій обов`язок, а кредитор - прийняти виконання особисто, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо у зобов`язанні встановлений строк (термін) його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк (термін).
Згідно з ч.ч.1,2 ст.207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
Частиною 1 ст.633 ЦК України передбачено, що публічним є договір, в якому одна сторона - підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх споживачів, крім тих, кому за законом надані відповідні пільги.
Частиною 1 ст.634 ЦПК України визначено, що договором приєднання є договір, умови якого встановлені однією із сторін у формулярах або інших стандартних формах, який може бути укладений лише шляхом приєднання другої сторони до запропонованого договору в цілому. Друга сторона не може запропонувати свої умови договору.
Законом України «Про електронну комерцію» встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних. Статтею третьою цього Закону передбачено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ст.11 Закону України «Про електронну комерцію» електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським Кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст.12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч.2 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису відповідно до вимог законів України «Про електронні документи та електронний документообіг» та«Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги», за умови використання засобу електронного підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис призначений для ідентифікації особи, яка підписує електронний документ.
Положення ст.12 Закону України «Про електронну комерцію» передбачають використання як електронного підпису або електронного цифрового підпису, так і електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Електронний цифровий підпис як вид електронного підпису накладається за допомогою особистого ключа та перевіряється за допомогою відкритого ключа.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором - це дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п.5 ч.1 ст.11 Закону України «Про електронну комерцію»).
Матеріалами справи підтверджується, що між сторонами 12 жовтня 2024 року було досягнуто згоди щодо усіх істотних умов кредитних договорів про споживчий кредит, які оформлені сторонами в електронній формі з використанням електронного підпису та які відповідають вимогам Закону України «Про електронну комерцію» та Закону України «Про електронну ідентифікацію та електронні довірчі послуги».
Також встановлено, що прийняті на себе зобов`язання за вказаними кредитними договорами ТОВ «Стар Файненс Груп» виконало своєчасно і повністю, надавши кредитні ресурси в повному обсязі.
Згідно з п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав за правочином (відступлення права вимоги). Кредитор у зобов`язанні не може бути замінений, якщо це встановлено договором або законом (ч.3 ст.512 ЦК України).
Жодних обмежень щодо заміни кредитодавця у зобов`язанні, що випливає з кредитного договору, закон не містить, таких обмежень не встановлено і укладеними між фінансовими установами та відповідачем договором позики.
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (стаття 514 ЦК України).
Згідно зі ст.516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом.
Відповідно до положень ст.ст.1077,1079 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор), яким може бути лише банк або інша фінансова установа, яка відповідно до закону має право здійснювати факторингові операції, передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника).
Частина 1 ст.1078 ЦК України визначає, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога) а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога).
Сторони відповідно до ст.6 ЦК України є вільними в укладенні договору, виборі контрагента та визначенні умов договору з урахуванням вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, звичаїв ділового обороту, вимог розумності та справедливості (частина 1 статті 627 ЦК України).
Враховуючи те, що фактично отримані та використані кошти у добровільному порядку позичальником не повернуті, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції дійшов законного та обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог ТОВ «ФК «Кредит-Капітал» про стягнення заборгованості.
Доводи апеляційної скарги щодо несправедливості нарахованих процентів, розмір яких значно перевищує суму заборгованості за кредитом, та їх суперечність ст.ст.509,627 ЦК України, ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» є необґрунтованими, враховуючи наступне.
У частині 3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів» визначено, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Така компенсація може застосовуватися у випадку невиконання зобов`язання, однак не може застосовуватися за відсутності факту прострочення боржником виконання свого зобов`язання.
Разом з тим, проценти відповідно до ст.ст.1048,1056-1 ЦК України є платою за користування кредитними коштами та нараховуються в межах строку дії кредитного договору незалежно від його виконання.
Оскільки нараховані, відповідно до положень ст.ст.1048,1056-1 ЦК України, проценти за користування кредитом не є компенсацією за невиконання зобов`язань за договором в розумінні Закону України «Про захист прав споживачів», то на думку колегії суддів, відсутні підстави для визнання умов кредитного договору в частині передбачених відсотків за користування кредитом, несправедливими.
Крім того, підписуючи договір, відповідач погодився з розміром відсотків за користування кредитними коштами, які передбачені умовами цього договору.
Також не може бути застосовано до спірних правовідносин п.5 ч.3 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачів», який зазначає, що несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором, оскільки ч.5 ст.18 Закону України «Про захист прав споживачі» містить посилання на те, що положення договору, яке визнано несправедливим, включаючи ціну договору, може бути змінено або визнано недійсним. Отже, вказана норма законодавства передбачає наявність окремої вимоги споживача про визнання недійсною умови договору з підстав її несправедливості.
Відповідачем не пред`явлено вимоги про визнання умов кредитного договору недійсними, в тому числі щодо встановлення розміру процентної ставки.
Колегія суддів також бере до уваги, що проценти нараховані у межах строку кредитування, відповідач на спростування заборгованості нарахованих процентів не надав суду іншого належного розрахунку, який відрізнявся б від наданого позивачем, виходячи з умов кредитного договору. 
З огляду на наведене, умови кредитного договору не можна вважати несправедливими, оскільки розмір відсотків за користування кредитними коштами сторонами договору визначено за спільною згодою, що відповідає принципу свободи договору, закріпленому у ст.627 ЦК України, а тому відповідні посилання відповідача є неспроможними.
Аналіз доводів апеляційної скарги свідчить про те, що рішення суду в частині розподілу судових витрат відповідачем не оскаржується, а тому в цій частині апеляційним судом не переглядається . 
Отже, рішення суду ґрунтується на повно і всебічно досліджених обставинах справи та ухвалено з додержанням норм матеріального та процесуального права, а тому підстав для його скасування в межах доводів апеляційної скарги не вбачається.
При цьому, враховуючи те, що інші доводи апеляційної скарги є суб`єктивним тлумаченням особи, яка подала апеляційну скаргу, як обставин справи, так і норм діючого законодавства, та направлені на переоцінку доказів, яким міськрайонний суд дав належну правову оцінку, колегія суддів приходить до висновку, що судом першої інстанції при ухваленні рішення були належним чином оцінені надані докази, повно встановлені фактичні обставини справи, а доводи апеляційної скарги не дають підстав для встановлення неправильного застосування судом норм матеріального права та порушення норм процесуального права, не спростовують висновків суду, обґрунтовано викладених в мотивувальній частині оскаржуваного рішення.
Додаткових доказів, які б спростували правильність висновків суду першої інстанції, суду апеляційної інстанції також не надано. Докази ж та обставини, на які посилається відповідач у апеляційні скарзі, були предметом дослідження судом першої інстанції і при їх дослідженні та встановленні були дотримані норми матеріального і процесуального права.
Суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право: залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення; скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити у відповідній частині нове рішення або змінити рішення (пункти 1 і 2 частини 1 статті 374 ЦПК України).
Згідно зі ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права. 
З урахуванням викладеного апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга ОСОБА_1 підлягає залишенню без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції без змін, оскільки воно є законним та обґрунтованим.
Відповідач ОСОБА_1 є особою з інвалідністю першої групи та не сплачував при подачі апеляційної скарги судовий збір, розмір якого складав 3 633 грн. 60 коп. 
Оскільки апеляційну скаргу залишено без задоволення, не сплачений за подання апеляційної скарги судовий збір компенсується за рахунок держави у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Керуючись ст.ст.367,374,375,381,382 ЦПК України, колегія суддів

УХВАЛИЛА:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення.
Рішення Очаківського міськрайонного суду Миколаївської області від 20 січня 2026 року в оскаржуваній частині – залишити без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена у касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення у випадках та з підстав, передбачених ст.389 ЦПК України.

Головуючий       Т.В. Серебрякова 

Судді:        В.В. Коломієць

Н.О. Тищук

Повний текст судового рішення
складено 27 квітня 2026 року