ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД ЧЕРКАСЬКОЇ ОБЛАСТІ
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

12 травня 2026 року  
м. Черкаси  

Справа № 925/475/26

за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "ДК-ТРАНССЕРВІС" 
до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАН ТОРГ-ЛОГІСТИК" 
про стягнення 165000,00 грн.

Представники учасників справи:
Позивач – Драченко В.В., адвокат; 
Відповідач – не з`явився.

Секретар судового засідання Сидоренко О.А.
Суддя Гладун А.І.

Стислий виклад позиції прокурора, позивача та заперечень відповідачів. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії учасників справи та суду.

1. 07.04.2026 Товариство з обмеженою відповідальністю "ДК-ТРАНССЕРВІС" звернулося до Господарського суду Черкаської області з позовом до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАН ТОРГ-ЛОГІСТИК".

2. Предметом позову є майнова вимога позивача стягнути з відповідача неустойку у розмірі подвійної орендної плати за користування майном після закінчення строку дії договору оренди майна за весь час прострочення.

3. Підставами позову є обставини, яким позивач обґрунтовує використання відповідачем об`єкта оренди після закінчення строку дії договору оренди. 

4. 10.04.2026 суд ухвалив відкрити провадження у справі, справу ухвалив розглядати за правилами спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) учасників справи. Судовий розгляд справи призначив о 10 год. 00 хв. 07.05.2026. 

5. 07.05.2026 відповідач подав до суду відзив на позову заяву, у якому просив у позові відмовити. Відповідач звернувся до суду із клопотанням, у якому просив відкласти розгляд справи через зайнятість представника відповідача адвоката Горобця С.О. у проведенні невідкладних слідчих дій у місті Львів у цей день.

6. 07.05.2026 у судовому засіданні взяв участь представник позивача адвокат Драченко В.В. Представник відповідача у судове засідання не з`явився.

7. 07.05.2026 суд ухвалив відзив відповідача на позовну заяву залишити без розгляду, у зв`язку із закінченням встановленого законом строку для подання відзиву. Статтею 113 Господарського процесуального кодексу України встановлені види процесуальних строків, зокрема відповідно до частини 1 цієї статті строки, в межах яких вчиняються процесуальні дії, встановлюються законом, а якщо такі строки законом не визначені, - встановлюються судом. Статтею 251 Господарського процесуального кодексу України встановлені особливості подання заяв по суті спору у спрощеному позовному провадження. Відповідно до частини 1 цієї статті відзив подається протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення ухвали про відкриття провадження у справі. Отже, строк для подання відзиву на позовну заяву під час розгляду справи у спрощеному позовному провадженні встановлений законом. 

10.04.2026 ухвалу суду про відкриття провадження у справі доставлено до електронного кабінету відповідача. (а.с. 35) Отже, встановлений законом строк для подання відзиву на позову заяву розпочався 11.04.2026 – з наступного дня за днем отримання відповідачем відзиву на позовну заяву, та, з урахуванням того, що останній день п`ятнадцятиденного строку для подання відзиву припав на вихідний день, – закінчився у перший робочий день 27.04.2026. 

Відповідно до частини 1 статті 118 Господарського процесуального кодексу України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом (частина 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України). 

Відповідно до частини 1 статті 119 Господарського процесуального кодексу України суд за заявою учасника справи поновлює пропущений процесуальний строк, встановлений законом, якщо визнає причини його пропуску поважними, крім випадків, коли цим Кодексом встановлено неможливість такого поновлення.

Оскільки відповідач пропустив встановлений законом строк для подання відзиву на позовну заяву та не звернувся до суду із заявою про його поновлення суд на підставі частини 2 статті 118 Господарського процесуального кодексу України дійшов висновку відзив відповідача на позовну заяву залишити без розгляду.

8. 07.05.2026 у судовому засіданні суд ухвалив відкласти розгляд справи до 11 год. 30 хв. 12.05.2026. Ухвалу повідомлення про відкладення розгляду справи суд надіслав учасникам справи до їх електронних кабінетів, яку доставлено відповідачу 07.05.2026. (а.с. 52)

9. 12.05.2026 відповідач звернувся до суду з клопотанням, у якому просив розгляд справи здійснювати за відсутності відповідача.

10. 12.05.2026 у судовому засіданні взяв участь представник позивача адвокат Драченко В.В. Представник відповідача у судове засідання не з`явився. 

11. Участь у судовому засіданні є правом учасника судового процесу (п. 2 частини 1 статті 42 Господарського процесуального кодексу України). Учасники судового провадження на власний розсуд користуються наданими ним процесуальними правами, зокрема, правом на участь у судовому засіданні. 

Оскільки неприбуття у судове засідання осіб, які були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового засідання, не перешкоджає розгляду справи, явку представників учасників справи в судове засідання суд не визнав обов`язковою суд дійшов висновку розглядати справу за відсутності представника відповідача.

12. Представник позивача адвокат Драченко В.В. у судовому засіданні просив позов задовольнити повністю.

13. 23.04.2026 суд завершив розгляд справи по суті, оголосив про перехід до стадії ухвалення рішення суду та час його проголошення в цьому судовому засіданні.

14. 23.04.2026, керуючись частиною 1 статті 240 Господарського процесуального кодексу України, суд проголосив вступну та резолютивну частини рішення суду у справі №925/475/26. 

15. Вислухавши пояснення учасника справи, з`ясувавши обставини справи та дослідивши письмові докази, що містяться у справі, суд

ВСТАНОВИВ:

Перелік обставин, які є предметом доказування у справі.

16. Предметом позову є майнова вимога позивача стягнути з відповідача неустойку у розмірі подвійної орендної плати за користування майном після закінчення строку дії договору оренди майна за весь час прострочення.

17. Підставами позову є обставини, яким позивач обґрунтовує використання відповідачем об`єкта оренди після закінчення строку дії договору оренди. 

18. Відповідно до частини 2 статті 76 Господарського процесуального кодексу України предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.

19. Предметом доказування у справі є виникнення між сторонами майнового господарського зобов`язання на підставі договору оренди; строк договору оренди; невиконання відповідачем зобов`язання з повернення об`єкта оренди; порушення суб`єктивного права за захистом якого позивач звернувся до суду.

Обставини, які не підлягають доказуванню.

20. Відповідно до частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України обставини, встановлені рішенням суду в господарській, цивільній або адміністративній справі, що набрало законної сили, не доказуються при розгляді іншої справи, у якій беруть участь ті самі особи або особа, стосовно якої встановлено ці обставини, якщо інше не встановлено законом.

21. Рішенням Господарського суду Черкаської області від 26.06.2025 у справі №925/525/25 позов Товариства з обмеженою відповідальністю "ДК-ТРАНССЕРВІС" звернулося до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАН ТОРГ-ЛОГІСТИК" задоволено частково, стягнуто з ТОВ "ГРАН ТОРГ-ЛОГІСТИК" на користь ТОВ "ДК-ТРАНССЕРВІС" 27500,00 грн боргу зі сплати орендної плати, 3708,51 грн пені, 2344,84 грн інфляційних втрат та 2515,01 грн 15% річних за несвоєчасну сплату орендної плати. Рішення суду набрало законної сили 17.07.2025.

22. У рішенні суду від 26.06.2025 Господарський суд Черкаської області встановив, що 10.01.2024 ТОВ "ДК-Транссервіс" (Орендодавець) та ТОВ "Гран Торг-Логістик" (Орендар) уклали Договір оренди нежитлового приміщення № 3. (далі - Договір оренди).

23. 10.01.2024 сторони підписали Акт приймання-передачі, відповідно до якого, Орендодавець - ТОВ "ДК-Транссервіс" передає, а Орендар - ТОВ "Гран Торг-Логістик" приймає в строкове платне користування частину приміщення Орендодавця Г-І-1-5-8 площею 100 кв.м. Всі приміщення та обладнання (майно, що передається в оренду) розташовані за адресою: Черкаська обл., Черкаський р-н, Червонослобідська територіальна громада, с. Червона Слобода, вул. Першотравнева, буд. 2. 

24. 01.03.2024 сторони уклали Додаткову угоду № 1 до Договору оренди нежитлового приміщення № 3 від 10.01.2024року (далі - Додаткова угода № 1), відповідно до п. 1 якої, вирішили внести зміни до договору оренди нежитлових приміщень від 10.01.2024 № 3, виклавши пункти даного договору в такій редакції: «Розмір щомісячної орендної плати становить: 5500,00 (п`ять тисяч п`ятсот) гривень без ПДВ».

25. 20.03.2025 позивач надіслав відповідачу вимогу від 19.03.2025 № 01-20, в якій зазначив, що 31.12.2024 строк дії Договору сплив, однак ТОВ "Гран-Торг-Логістик" не звільнило об`єкт оренди від власного майна та не повернуло приміщення Орендодавцю. Позивач вимагав звільнити орендоване приміщення в строк до 30.03.2025.

26. У зв`язку з невиконанням орендарем обов`язку зі сплати орендної плати за період з серпня до грудня 2024 року суд дійшов висновку стягнути з відповідача на користь позивача 27500,00 грн боргу зі сплати орендної плати. 

27. Суд дійшов висновку, що строк дії договору припинено 31.12.2024, а тому відмовив позивачу у решті вимог про стягнення боргу зі сплати орендної плати за період з січня 2025 року по квітень 2025 року.

28. Відповідно до частини 7 статті 75 Господарського процесуального кодексу України правова оцінка, надана судом певному факту при розгляді іншої справи, не є обов`язковою для господарського суду.

29. Позивач та відповідач є учасниками справи 925/525/25. З урахуванням змісту норми частини 4 статті 75 Господарського процесуального кодексу України під час розгляду цієї справи не підлягають доказуванню обставини укладення та виконання сторонами оренди нежитлового приміщення № 3; продовження відповідачем користуватися об`єктом оренди після закінчення строку дії договору оренди; звернення позивача до відповідача з вимогою повернути об`єкт оренди 20.03.2025.

30. Водночас, з урахуванням змісту норми частини 7 статті 75 Господарського процесуального кодексу України правова оцінка, надана Господарським судом Черкаської області у рішенні суду від 26.06.2025 у справі №925/525/25 факту припинення дії договору оренди 31.12.2024 не є обов`язковою для господарського суду під час розгляду цієї справи.

Перелік доказів, якими сторони підтверджують або спростовують наявність кожної обставини, яка є предметом доказування у справі. 

31. На підтвердження обставин, які є предметом доказування, позивач подав письмові докази, дослідивши які, суд встановив:

32. 10.01.2024 сторони уклали договір оренди нежитлового приміщення № 3, за яким в платне користування передано частину приміщення Г-І-5-8, площею 100 кв.м. Того ж дня, було підписано акт прийому-передачі приміщення, площею 100 кв.м., що розташоване за адресою: Черкаський район, с. Червона Слобода, вул. Першотравнева, буд. 2.

33. 01.03.2024 сторони уклали додаткову угоду № 1 до договору оренди, якою змінили розмір орендної плати до розміру 5500,00 грн без ПДВ.

34. 19.03.2025 позивач (орендодавець) звернувся до відповідача (орендаря) з вимогою повернути об`єкт оренди у строк до 30.03.2025. Вимогу мотивував закінченням строку дії договору 31.12.2024.

35. Відповідач на спростування обставин, якими позивач обґрунтовує позовні вимоги, письмових доказів не подав.

36. Відповідно до частини першої та другої статті 73 Господарського процесуального кодексу України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами:1) письмовими, речовими і електронними доказами; 2) висновками експертів; 3) показаннями свідків.

37. Відповідно до частини 1 статті 76 Господарського процесуального кодексу України належними є докази, на підставі яких можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Суд не бере до розгляду докази, які не стосуються предмета доказування.

38. На підставі поданих позивачем доказів, можна встановити обставини, які входять в предмет доказування. Подані позивачем докази суд визнає належними.

39. Обставини, які відповідно до законодавства повинні бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування. Докази, одержані з порушенням закону, судом не приймаються (стаття 77 Господарського процесуального кодексу України "Допустимість доказів"). 

40. На підтвердження обставин, якими позивач обґрунтовує підстави позову, позивач подав письмові докази, які є належним засобом доказування обставин, що є предметом доказування у справі. Суд не встановив, що докази подані позивачем отримані з порушенням закону. Докази подані позивачем суд визнає допустимими.

41. Згідно зі статтею 78 Господарського процесуального кодексу достовірними є докази, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи

42. Подані позивачем докази, на переконання суду, створені (отримані) за відсутності впливу, спрямованого на формування хибного уявлення про обставини справи, які мають значення для справи. Докази, подані позивачем, суд визнає достовірними.

43. Відповідно до статті 129 Конституції України та статті 2 Господарського процесуального кодексу України однією з основних засад судочинства є змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.

44. Зміст принципу змагальності господарського судочинства наведений у статтях 13 та 74 Господарського процесуального кодексу України, відповідно норм яких судочинство у господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених цим Кодексом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених законом. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних з вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.

45. Сумніву у добросовісному здійсненні учасниками справи їхніх процесуальних прав або виконанні обов`язків щодо доказів у суду не виникло

Висновок суду про те, яка обставина, що є предметом доказування у справі, визнається судом встановленою або спростованою з огляду на більшу вірогідність відповідних доказів. Мотиви визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

46. Відповідно до частин 1 статті 79 Господарського процесуального кодексу України наявність обставини, на яку сторона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, вважається доведеною, якщо докази, надані на підтвердження такої обставини, є більш вірогідними, ніж докази, надані на її спростування. 

47. Тлумачення змісту цієї статті свідчить, що нею покладено на суд обов`язок оцінювати докази, обставини справи з огляду на їх вірогідність, яка дозволяє дійти висновку, що факти, які розглядаються скоріше були (мали місце), аніж не були. Тобто обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний.

48. З огляду на відсутність у справі доказів, які б водночас доводили та спростовували одні й ті ж обставини, суд не наводить у рішенні суду мотивів визнання доказів більш вірогідними щодо кожної обставини, яка є предметом доказування у справі.

49. Відповідно до частини 1-3 статті 86 Господарського процесуального кодексу України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також вірогідність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).

50. Враховуючи обставини, які не підлягають доказуванню у справі, належність, допустимість та достовірність доказів, поданих позивачем, оцінивши зібрані у справі докази в цілому та кожен доказ окремо, суд визнає доведеними обставини, на які позивачем посилається як на підставу своїх вимог, та визнає встановленими наступні обставини:

51. 10.01.2024 сторони уклали договір оренди нежитлового приміщення № 3, за яким позивач передав відповідачу в платне користування частину приміщення Г-І-5-8, площею 100 кв.м., що розташоване за адресою: Черкаський район, с. Червона Слобода, вул. Першотравнева, буд. 2.Того ж дня, сторони підписали акт прийому-передачі приміщення. 

52. 19.03.2025 позивач (орендодавець) звернувся до відповідача (орендаря) з вимогою повернути об`єкт оренди у строк до 30.03.2025. Вимогу мотивував закінченням строку дії договору 31.12.2024.

Норми права, які застосував суд, та мотиви їх застосування. Норми права, на які посилалися учасники справи, які суд не застосував, та мотиви їх незастосування.

53. Між сторонами на підставі договору виникли правовідносин пов`язані зі строковим платним використанням нерухомого майна. До правовідносин сторін підлягають застосуванню норми цивільного права, які регулюють відносини найму (оренди) майна.

54. Згідно з частиною першою статті 759 Цивільного кодексу України (далі - ЦК України), за договором найму (оренди) наймодавець передає або зобов`язується передати наймачеві майно у володіння та користування за плату на певний строк

55. Договір найму укладається на строк, встановлений договором. (ч. 1 ст. 763 ЦК України).

56. Договір оренди припиняється у разі закінчення строку, на який його було укладено (ч. 2 ст. 291 ГК України).

57. У разі припинення договору найму наймач зобов`язаний негайно повернути наймодавцеві річ у стані, в якому вона була одержана, з урахуванням нормального зносу, або у стані, який було обумовлено в договорі. (ч. 1 ст. 785 ЦК України).

58. Повернення наймачем предмета договору найму оформляється відповідним документом (актом), який підписується сторонами договору. З цього моменту договір найму припиняється (ч. 2 ст. 795 ЦК України).

59. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення (ч. 2 ст. 785 ЦК України).

60. Якщо наймач продовжує володіти та/або користуватися майном після закінчення строку договору найму, то, за відсутності заперечень наймодавця протягом одного місяця, договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором (ч. 2 ст. 764 ЦК України).

Мотивована оцінка кожного аргументу, наведеного учасниками справи, щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову. Висновок суду про порушення, не визнання або оспорення права чи інтересу, за захистом яких мало місце звернення до суду, та мотиви такого висновку. Висновки суду щодо наявності чи відсутності підстав для задоволення позову.

61. Передумовою спору є виникнення між сторонами зобов`язання на підставі договору оренди нерухомого майна.

62. Причиною виникнення спору є невиконання відповідачем зобов`язання повернути об`єкт оренди після закінчення строку дії договору оренди.

63. Звертаючись з позовом, позивач прагне захистити своє майнове право на отримання плати за користування майном та вимагає від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення виконання зобов`язання з повернення майна з оренди.

64. Правова природа плати за користування річчю (орендної плати) безпосередньо пов`язана із правомірним користуванням річчю протягом певного строку, і обов`язок здійснення такого платежу є істотною ознакою орендних правовідносин, що випливає зі змісту регулятивних норм ст. 759, 762, 763 ЦК України, ст. 283, 284, 286 ГК України. Із припиненням договірних (зобов`язальних) відносин за договором у наймача (орендаря) виникає новий обов`язок - негайно повернути наймодавцеві річ.

65. Після спливу строку дії договору невиконання чи неналежне виконання обов`язку з негайного повернення речі свідчить про неправомірне користування майном, яке було передане в найм (оренду). Тому права та обов`язки наймодавця і наймача, що перебували у сфері регулятивних правовідносин, переходять у сферу охоронних правовідносин та охоплюються правовим регулюванням за ч. 2 ст. 785 ЦК України, яка регламентує наслідки невиконання майнового обов`язку щодо негайного повернення речі наймодавцеві.

66. Якщо наймач не виконує обов`язку щодо повернення речі, наймодавець має право вимагати від наймача сплати неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення. (ч. 2 ст. 785 ЦК України)

67. Відтак, користування майном після припинення договору є таким, що здійснюється не відповідно до його умов - неправомірне користування майном, у зв`язку з чим вимога щодо орендної плати за користування майном за умовами договору, що припинився (у разі закінчення строку, на який його було укладено тощо), суперечить змісту правовідносин за договором найму (оренди) та регулятивним нормам ЦК України та ГК України.

68. Оскільки поведінка боржника не може бути одночасно правомірною та неправомірною, то регулятивна норма ст. 762 ЦК України ("Плата за користування майном") і охоронна норма частини другої ст. 785 ЦК України ("Обов`язки наймача у разі припинення договору найму") не можуть застосовуватися одночасно, адже орендар не може мати одночасно два обов`язки, які суперечать один одному: сплачувати орендну плату, що здійснюється за правомірне користування майном, і негайно повернути майно.

69. Отже, положення п. 3 ч. 1 ст. 3 та ст. 627 ЦК України про свободу договору не застосовуються до договорів оренди в тій їх частині, якою передбачені умови щодо здійснення орендної плати за період від моменту припинення дії договору до моменту повернення орендованого майна, оскільки сторони в такому випадку відступають від положень актів цивільного законодавства (ст. 6 ЦК України).

70. Неврахування таких висновків щодо застосування положень цивільного та господарського законодавства на практиці призводить до того, що з орендаря, який після припинення строку дії договору не повернув майно орендодавцю на його вимогу, фактично стягується потрійний розмір орендної плати, а саме: безпосередньо орендна плата, а також неустойка у розмірі подвійної плати за користування річчю за час прострочення. Такий підхід у регулюванні орендних правовідносин вочевидь не узгоджується з такими загальними засадами цивільного законодавства, як справедливість, добросовісність та розумність (п. 6 ч. 1 ст. 3 ЦК України)

71. Аналогічна правова позиція викладена у постановах Верховного Суду від 13.02.2018 у справі № 910/12949/16, від 17.12.2018 у справі № 906/1037/16, та у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.04.2021 у справі № 910/11131/19.

72. Суд встановив, що сторони уклали договір оренди, у якому погодили усі істотні умови договору: об`єкт оренди, розмір орендної плати та строк оренди.

73. Відповідно до пункту 6.2. договору орендна плата нараховується з моменту підписання сторонами цього договору і до дня повернення майна орендарем приміщень орендодавцю по відповідному акту приймання-передачі.

74. Сторони погодили, що договір набирає чинності з моменту його підписання і діє до 31.12.2024, а в частині взаємних розрахунків та відповідальності сторін до повного виконання умов цього договору. (п. 7.1. Договору)

75. Відповідно до пункту 1.6. договору орендар зобов`язаний повернути приміщення орендодавцю не пізніше дня закінчення терміну дії Договору або дня припинення договору за інших обставин за актом приймання-передачі.

76. Сторони погодили, до договір припиняється у випадках: закінчення строку, на який його було укладено; дострокового розірвання договору за взаємною згодою сторін; відмови від договору; в інших випадках, передбачених чинним законодавством та цим договором. (п. 7.5. Договору)

77. У разі припинення цього договору Орендар зобов`язаний повернути Орендодавцю приміщення негайно (в день припинення договору). (п. 7.6. Договору)

78. Позивач ствердив, що після закінчення строку дії Договору 31.12.2024 орендар приміщення не звільнив, а отримавши вимогу про звільнення орендованого майна, заблокував вхід до приміщення власним транспортом. 

79. Заперечуючи проти позову, відповідач ствердив, що не ухилявся від обов`язку повернути майно з оренди, проте у нього були обґрунтовані труднощі з поверненням майна, пов`язані з вивезенням залишків товарно-матеріальних цінностей та обладнання.

80. Представник позивача у судовому засіданні ствердив, що відповідач повернув майно з оренди у березні 2026 року. Акту повернення майна з оренди сторони не склали.

81. Відповідно до умов укладеного сторонами договору строк договору закінчився 31.12.2024. Водночас, суд встановив, що після закінчення строку дії договору оренди відповідач продовжив володіти та користуватися майном.

82. Позивач протягом одного місяця з дня закінчення строку договору оренди не звернувся до відповідача з вимогою про повернення майна. З вимогою про повернення майна позивач звернувся до відповідача лише 19.03.2025.

83. Враховуючи встановлені судом обставини продовження володіння та користування відповідачем майном після закінчення строку договору оренди та відсутність заперечення позивача протягом одного місяця з дня закінчення договору оренди, відповідно до частини 2 статті 764 Цивільного кодексу України укладений сторонами договір вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором. 

84. Норма частини 2 статті 764 Цивільного кодексу України визначає можливість продовження договору оренди на той самий термін і на тих самих умовах. При цьому для такого автоматичного продовження договору оренди передбачена особливість – відсутність заяви (повідомлення) однієї зі сторін про припинення чи зміну умов договору протягом місяця після закінчення терміну його дії.

85. Також згідно із частиною четвертою статті 284 Господарського кодексу України (яка була чинною на час виникнення спірних правовідносин) строк договору оренди визначається за погодженням сторін. У разі відсутності заяви однієї із сторін про припинення або зміну умов договору оренди протягом одного місяця після закінчення строку дії договору він вважається продовженим на такий самий строк і на тих самих умовах, які були передбачені договором. 

86. Суть поновлення договору оренди згідно з наведеними нормами полягає в тому, що орендар продовжує користуватися орендованим майном після закінчення строку оренди, а орендодавець, відповідно, не заперечує протягом одного місяця після закінчення строку договору у його поновленні. Відсутність такого заперечення може мати прояв у «мовчазній згоді» і у такому випадку орендар у силу закону може розраховувати, що договір оренди вважається поновленим на строк, який був раніше встановлений договором.

Такого висновку дійшов Верховний Суд у постанові від 25.05.2021 у справі №910/9949/20. 

87. Заява орендодавця про припинення договору оренди за закінченням строку договору є одностороннім правочином, який відображає волевиявлення орендодавця у спірних правовідносинах, що не потребує узгодження з орендарем в силу прямої норми закону, і є підставою для припинення відповідних зобов`язальних правовідносин.

Повідомлення орендодавцем орендаря про припинення договору є юридично значимою дією, яка засвідчує наявність такого волевиявлення та забезпечує своєчасну обізнаність з ним іншої сторони, є передумовою настання обумовлених таким одностороннім правочином наслідків також для іншої особи за правилами абзацу 3 частини 3 статті 202 Цивільного кодексу України. 

Такі висновки про застосування норми частини 2 статті 764 Цивільного кодексу України сформувала Велика Палата Верховного Суду від 19.05.2020 у справі № 910/719/19.

88. Вимога (заява) про припинення чи зміну договору оренди може бути направлена однією із сторін у формі листа, телеграми, факсограми тощо. Істотне значення у цьому випадку має зміст такої заяви, оскільки вона обов`язково повинна бути спрямована на припинення або зміну умов договору оренди, та факт її отримання іншою стороною.

Отже, якщо на дату закінчення строку договору оренди і протягом місяця після закінчення цього строку мали місце заперечення орендодавця щодо поновлення договору на новий строк, то такий договір припиняється. Оскільки зазначеними нормами визначено умови, за яких договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, то для продовження дії договору не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

Такий висновок про застосування норм наведений також у постанові Верховного суду від 15.05.2020 у справі № 910/5410/19.

89. Відповідно до частини 4 статті 236 Господарського процесуального кодексу України при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.

90. Врахувавши висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду суд дійшов висновку, що укладений сторонами договір оренди вважається пролонгованим на строк, який був раніше встановлений, і на тих самих умовах, що були передбачені договором, а для продовження його дії не вимагається обов`язкового укладення нового договору або внесення змін до нього.

91. Звернення позивача до відповідача з вимогою повернути майно 19.03.2025 не змінює факту продовження договору оренди на новий строк на момент такого звернення. Така вимога може бути самостійною підставою дострокового розірвання договору оренди відповідно до умов укладеного сторонами договору. 

92. Однією із основних засад (принципів) господарського судочинства є диспозитивність. Зміст цього принципу наведену у статті 14 Господарського процесуального кодексу України, відповідно до якої суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках. Збирання доказів у господарських справах не є обов`язком суду, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.

93. Предметом позову позивача до відповідача є майнова вимога про стягнення неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення виконання зобов`язання з повернення майна з оренди. Підставами позову є обставини, якими позивач обґрунтовує закінчення строку дії договору оренди та не виконання відповідачем обов`язку з повернення майна з оренди.

94. Враховуючи встановлені судом обставини справи та надану судом правову кваліфікацію відносинам сторін, вимоги позивач про стягнення з відповідача неустойки у розмірі подвійної плати за найм речі за час прострочення виконання зобов`язання з повернення майна з оренди суд визнає необґрунтованими й таким, що не підлягають задоволенню. 

95. У процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.

96. При вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. З огляду на положення Господарського процесуального кодексу України така функціональність суду носить імперативний характер.

97. Обов`язок суду надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia.

98. Оскільки, для вирішення цього спору доведенню підлягають фактичні обставини продовження договору оренди на новий строк і кількість таких продовжень, закінчення строку договору чи припинення оренди з інших підстав, розмір орендної плати, що підлягає сплаті за час користування майном, суд позбавлений можливості виконати завдання господарського судочинства та захистити порушене право позивача на отримання плати за користуванням майном у обраний ний спосіб, застосувавши принцип jura novit curia, без встановлення усіх необхідних для цього обставин.

99. Керуючись статтями 14, 129, 185, 191, 233, 236-241 Господарського процесуального кодексу України, суд
ВИРІШИВ:

У позові Товариства з обмеженою відповідальністю "ДК-ТРАНССЕРВІС" до Товариства з обмеженою відповідальністю "ГРАН ТОРГ-ЛОГІСТИК" відмовити.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення суду, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Рішення суду протягом двадцяти днів з дня складення повного рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку шляхом подання апеляційної скарги до Північного апеляційного господарського суду.

Повне рішення суду складене 15.05.2026.

Суддя А.І. Гладун