Справа № 446/1671/25 
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20.05.2026 м.Кам`янка-Бузька
Кам`янка-Бузький районний суд Львівської області в складі:
головуючого - судді Котормус Т. І.
секретар судового засідання Карпа Г.М.

Справа №446/542/23;

учасники справи:
позивач ОСОБА_1 ;
представниця позивача ОСОБА_2 ;
відповідач ОСОБА_3 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, за правилами загального позовного провадження, в залі суду цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно,

ВСТАНОВИВ:
21.07.2025 представник позивача ОСОБА_1 – ОСОБА_2 подала до Кам`янка-Бузького районного суду Львівської області позовну заяву, в якій просить визнати за ОСОБА_1 право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 в порядку спадкування за законом після смерті брата ОСОБА_4 померлого ІНФОРМАЦІЯ_1 .
В обґрунтування своїх позовних вимог посилається на те, що будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 відносилось до типу колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_5 , а членом даного колгоспного двору був її чоловік ОСОБА_4 , кожен з яких мав право власності на 1/2 частину будинку, який знаходився в їхньому спільному володінні та користуванні. У зв`язку зі змінами законодавства припинилось існування колгоспного двору і кожен член колгоспного двору має свою частку у колгоспному дворі. Разом з тим, після смерті брата позивачки, відкрилась спадщина в цілому на спірний житловий будинок, яку фактично прийняла позивачка, однак не переоформила на своє ім`я. Оскільки позивачка не може в інший спосіб реалізувати своє право, тому звернулась до суду із даною заявою.
Ухвалою суду від 23.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду, визначено її розгляд в порядку загального позовного провадження та призначено судове засідання.
Ухвалою суду від 05.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач ОСОБА_1 та її представниця адвокат Білик Р.О. в судове засідання не з`явилися, через канцелярію суду від адвоката надійшла заява про розгляд справи у відсутності позивача та її представника, позов просить задоволити.
Відповідач ОСОБА_3 також в судове засідання не прибув, подав заяву про розгляд справи без його участі. Позовні вимоги підтримав та вказав, Що на вищевказане спадкове майно, а саме житловий будинок не претендує.
У зв`язку з неявкою в судове засідання всіх учасників справи фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України не здійснюється.
Дослідивши матеріали цивільної справи у їх сукупності та взаємозв`язку, суд встановив наступні обставини справи та відповідні до них правовідносини.
Відповідно до ст. 123 ЦК УРСР розмір частки члена двору встановлюється виходячи з рівності часток усіх членів двору, включаючи неповнолітніх і непрацездатних.
Відповідно до роз`яснень, що викладені в пункті 6 постанови Пленуму Верховного Суду України від 22.12.1995 року № 20 Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15.04.1991 року, мають вирішуватися за нормами, що регулювали власність цього двору, а саме: а) право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні. Такими, що втратили це право, вважаються працездатні члени двору, які не менше трьох років підряд до цієї дати не брали участі своєю працею і коштами у веденні спільного господарства двору (в цей строк не включається час перебування на дійсній строковій військовій службі, навчання в учбовому закладі, хвороба); б) розмір частки члена двору визначається виходячи з рівності часток усіх його членів, включаючи неповнолітніх та непрацездатних. Частку працездатного члена двору може бути зменшено або відмовлено у її виділенні при недовгочасному його перебуванні у складі двору або незначній участі працею чи коштами в господарстві двору. Особам, які вибули з членів двору, але не втратили права на частку в його майні, вона визначається виходячи з того майна двору, яке було на час їх вибуття і яке збереглося.6 № 5-24/26, а згодом Вказівками, затвердженими постановою Держкомстату СРСР від 25 травня 1990 року № 69.
Судом встановлено, що відповідно до витягу з погосподарської книги від 23.06.2026 виданої Добротвірською селищною радою станом на 15.04.1991р. будинковолодіння за адресою: АДРЕСА_1 відносилось до типу колгоспного двору, головою якого була ОСОБА_5 , членом даного колгоспного двору був її чоловік ОСОБА_4 .
Таким чином, кожен з них мав право власності на 1/2 частину будинку, який знаходився в їхньому спільному володінні та користуванні.
Судом встановлено, що ІНФОРМАЦІЯ_2 , померла ОСОБА_5 (свідоцтво про смерть Серія НОМЕР_1 від 25.02.2016, а.с.8).
Після смерті ОСОБА_5 відкрилась спадщина на житловий будинок АДРЕСА_1 .
За життя ОСОБА_5 заповіт не складала.
Відповідно до довідки №113 від 09.04.2021, що видана Добротвірською селищною радою ОСОБА_5 до дня смерті проживала та була зареєстрована за адресою АДРЕСА_1 . Разом з нею до дня смерті був зареєстрований її чоловік – ОСОБА_4 (а.с.20).
Із зазначених вище обставин справи встановлено, що чоловік покійної ОСОБА_5 - ОСОБА_4 спадщину фактично прийняв, проте не переоформив на своє ім`я.
ІНФОРМАЦІЯ_3 , помер брат позивачки ОСОБА_4 (свідоцтво про смерть НОМЕР_2 від 19.02.2021, а.с.7).
Факт родинних відносин позивачки ОСОБА_1 з братом ОСОБА_4 підтверджується доданими до матеріалів справи копіями свідоцтва про народження та шлюб (а.с.9-11).
Після смерті ОСОБА_4 відкрилася спадщина на земельні ділянки площею 0,4868 га, площею 1,5266 га та площею 1,362 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Сілецької сільської ради та на житловий будинок АДРЕСА_1 .
16 березня 2020 року ОСОБА_4 склав заповіт згідно якого належне йому майно, а саме земельні ділянки площею 0,4868 га, площею 1,5266 га. та площею 1,362 га для ведення товарного сільськогосподарського виробництва, які розташовані на території Сілецької сільської ради він заповів ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_4 . 
Відповідач у справі ОСОБА_3 звернувся до нотаріуса по місцю проживання з наміром прийняття спадщини та отримав Свідоцтво про право на спадщину за заповітом на земельні ділянки.
Разом з тим, 09 липня 2023 року позивачка ОСОБА_1 звернулась з заявою до приватного нотаріуса про видачу свідоцтва на спадкове майно за законом після смерті брата ОСОБА_4 , проте у отримані Свідоцтва про право на спадщину на житловий будинок їй було відмовлено, у зв`язку з відсутністю правовстановлюючих документів на спадкове майно і рекомендовано звернутись в суд, що підтверджується довідкою №2279 від 23.04.2021 року видана Червоноградським МБТІ та постановою нотаріуса, ОСОБА_6 №121/02-04 від 17.07.2023 (а.с.22-24).
22 квітня 2021 року було виготовлено Технічний паспорт в Червоноградському БТІ на житловий будинок АДРЕСА_1 згідно якого вартість будинку становить 134 705 грн. 00 коп.
Вирішуючи спір суд виходить з наступного.
Суд встановив, що між сторонами виникли правовідносини, які є спадковими та регулюються Книгою шостою Спадкове право Цивільного кодексу України.
Відповідно до ст. 1216 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців).
Спадкування згідно зі ст. 1217 ЦК України здійснюється за заповітом або за законом.
До складу спадщини, як визначено ст. 1218 ЦК України, входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Положеннями ст. 1223 ЦК України встановлено, що право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу.
Тобто спадкоємці за законом, за вказаних обставин, одержують право на спадкування почергово.
Так, як зазначено у ст. 1261 ЦК України, у першу чергу право на спадкування за законом мають діти спадкодавця, у тому числі зачаті за життя спадкодавця та народжені після його смерті, той з подружжя, який його пережив, та батьки.
Відповідно до положень ст. 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї.
Беручи до уваги те, що позивачка ОСОБА_1 належить до числа спадкоємців за другої чергою, після смерті ІНФОРМАЦІЯ_5 її брата ОСОБА_4 , не заявила відмови від спадщини, тому, в силу положень ст. 1268 ЦК України, вона вважається такою, що прийняла спадщину.
Оцінюючи коло спадкоємців після смерті ОСОБА_4 , суд встановив, що позивачка, як сестра покійного самостійно виразила намір оформити свої спадкові права, оскільки спадщину прийняла. Інших спадкоємців окрім позивача, які б претендували на спірне майно немає. Зокрема, спадкоємець за заповітом до майна ОСОБА_4 - ОСОБА_3 отримав Свідоцтво про право на спадщину на майно, яке визначене у заповіті.
Також суд встановив, що до складу спадщини, яка відкрилась після смерті ОСОБА_4 входив житловий будинок, який відносився до суспільної групи господарства - колгоспний двір, який розташований по АДРЕСА_1 .
У Постанові Верховного Суду України N 20 від 22.12.1995р. "Про судову практику у справах за позовами про захист права приватної власності" зазначено, що до правовідносин, що виникли раніше, застосовується діюче на той час законодавство. Зокрема, спори щодо майна колишнього колгоспного двору, яке було придбане до 15 квітня 1991 року, мають вирішуватися за нормами, ще регулювали власність цього двору, а саме право власності на майно, яке належало колгоспному двору і збереглося після припинення його існування, мають ті члени двору, котрі до 15 квітня 1991 року не втратили права на частку в його майні.
Враховуючи, що будинковолодіння по АДРЕСА_1 , яке відносилось до суспільної групи - колгоспний двір, належало покійному ОСОБА_4 , то суд дійшов висновку, що ОСОБА_1 підставно просить про визнання за нею права власності на будинковолодіння в цілому.
За таких обставин, суд дійшов переконання, що позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що спрямовані на реальний захист прав та інтересів спадкоємця при оформленні своїх спадкових та майнових прав, позивачка позбавлена права на таке оформлення в позасудовому порядку, а тому позов підлягає до задоволення.
Керуючись ст. 1216-1218, 1261, 1268 ЦК України, ст. 4, 10, 12, 13, 76-81, 89, 263-265, 268 Цивільного процесуального кодексу України, суд

ВИРІШИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 до ОСОБА_3 про визнання права власності на спадкове майно задоволити повністю.
Визнати за ОСОБА_1 , в порядку спадкування, після смерті її брата ОСОБА_4 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_5 , право власності на житловий будинок АДРЕСА_1 .
Повний текст рішення складено 02 липня 2026 року.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів безпосередньо до Львівського апеляційного суду.
Позивач: ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_3 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ).
Відповідач: ОСОБА_3 (РНОКПП НОМЕР_4 , адреса реєстрації: АДРЕСА_2 ).

Суддя         Т.І. Котормус